УХВАЛА

11 лютого 2021 року 
м. Київ
справа №  910/15166/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталії Василівни 
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020
у справі № 910/15166/19
за позовом Приватного акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Атланта Інвест енд Девелопмент"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 09.04.2008, 

В С Т А Н О В И В:
06.01.2021 Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зуєва Наталія Василівна (особа, яка не брала участь у справі) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 про закриття апеляційного провадження у справі №  910/15166/19.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 26.01.2021 вказану касаційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: Могил С.К.- головуючий, Случ  О.В., Волковицька Н.О.
Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови скаржнику у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
За приписами частини 1 статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини 1 статті 287 цього Кодексу.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина 2 сттатті 293 ГПК України).
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).
Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині 2 статті 293 вказаного Кодексу, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
Предметом касаційного оскарження є ухвала Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020, якою на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталії Василівни (надалі - скаржника) на рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2020 у справі № 910/15166/19. Вказаними судовими рішеннями задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій", визнано недійсним укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атланта Інвест енд Девелопмент" договір суборенди земельної ділянки. 
Обґрунтовуючи наявність права на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі, скаржник в апеляційній скарзі стверджувала, що рішення у даній справі стосуються її прав, оскільки ці рішення є підставою для скасування рішень та реєстраційних записів, прийнятих (здійснених) скаржником; обставини, встановлені судами у даній справі, можуть бути підставою для застосування Міністерством юстиції України дисциплінарних санкцій відносно скаржника в рамках розгляду скарги ПрАТ "ДКБМК"; суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення прямо згадує скаржника та посилається на ніби-то неправомірність її реєстраційних дій, що встановлено наказом Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056. Також, за доводами скаржника, вказані рішення ухвалені судами з урахуванням обставин, встановлених наказом Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056, який в подальшому скасовано, що також свідчить про наявність підстав для оскарження та перегляду рішень судів у даній справі.
Досліджуючи викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд встановив, що підставою визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, є встановлені судами обставини:
- відсутності згоди орендодавця на передачу в суборенду орендованих позивачем земельних ділянок, як окремої підстави для визнання договору суборенди недійсним, у зв`язку з недодержанням вимог частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України та порушення приписів статті 8 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладання оскаржуваного договору);
- відсутності складених між позивачем та відповідачем актів приймання-передачі земельних ділянок, як того вимагає стаття 17 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент укладання оскаржуваного договору);
- встановлення не додержання сторонами вимог щодо обов`язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації спірного договору;
- відсутності між позивачем та відповідачем не складалось жодних документів, передбачених частиною 4, статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час укладення оскаржуваного правочину).
При цьому апеляційним судом зазначено, що наказ Міністерства юстиції України від 05.07.2019 № 2056 про скасування рішень скаржника не був підставою для задоволення позову. Вказаний акт був врахований місцевим судом як один з доказів, що підтверджує обґрунтованість позовних вимог, і обставина його чинності/нечинності не вплинула б на висновок місцевого суду про наявність достатніх підстав для визнання спірного договору суборенди недійсним.
Також апеляційним судом визнано безпідставними доводи скаржника про те, що рішення у даній справі стосується її прав, оскільки оскаржені рішення є підставою для скасування рішення скаржника №47270353 від 10.06.2019 та №47275117 від 10.06.2019 та для застосування до неї дисциплінарних санкцій.
Відхиляючи вказані доводи суд апеляційної інстанції зазначив, що на момент подання даного позову вказані рішення скаржника вже були скасовані наказом Міністерства юстиції України від 05.07.2019 №2056, тобто обставини, на які посилається скаржник, виникли до звернення позивача з даним позовом до суду, тому не рішення суду у даній справі стало підставою для настання зазначених наслідків, а дії скаржника, яким надається оцінка адміністративними судами в межах розгляду справи №640/21299/19.
Зважаючи на те, що рішення Господарського суду міста Києва у даній справі не стосується і жодним чином не порушує права скаржника, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття провадження за апеляційною скаргою Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталії Василівни.
В касаційній скарзі скаржник зазначає, що ухвала Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 винесена з порушенням статей 17, 254, 267 ГПК України.
Відповідно до частини 1 статті 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 254 цього Кодексу учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
З наведеного слідує, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.
При цьому, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не береться до уваги.
Так, у постановах Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15, від 09.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 11.07.2018 у справі № 910/2635/17, від 19.06.2018 у справі №904/1192/16 неодноразово зазначено, що судове рішення, оскаржуване не залученою собою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.
Таким чином ГПК України зобов`язує апеляційний господарський суд з`ясувати обставини наявності або відсутності правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі та дослідити, чи вирішено місцевим господарським судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи оскаржуваним судовим рішенням. Відтак, якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, виходячи з вищенаведеного, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.
На переконання колегії суддів, висновки суду апеляційної інстанції про те, що рішення судів у даній справі жодним чином не стосуються прав/інтересів/обов`язків скаржника є очевидними, не викликають будь-якого сумніву, як і та обставина, що рішення суду у даній справі не містить посилання на права, інтереси чи обов`язки скаржника, як в мотивувальній, так і в резолютивній частині.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 264 ГПК України, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже, немає і суб`єкта апеляційного оскарження.
Зважаючи на те, що скаржником не підтверджено наявності правового зв`язку між ним та оскаржуваними рішеннями, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що Державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зуєва Наталія Василівна - особа, яка не брала участь у справі, - не є належним суб`єктом апеляційного оскарження в розумінні процесуального закону, у зв`язку з чим закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України.
Водночас апеляційний суд правильно зазначив, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зуєва Наталія Василівна скористалась своїм законним правом на захист своїх прав та інтересів, які на її думку порушені діями Міністерства юстиції України, шляхом звернення до суду з адміністративним позовом. 
У поданій касаційній скарзі скаржник не навів жодного переконливого доводу щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду чи неправильного застосування ним статей 17, 254, 264 ГПК України, оскільки не підтвердив існування будь-якого правового зв`язку із оскаржуваними судовими рішеннями у даній справі. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
У рішенні ЄСПЛ від 23.10.1996 (Levages Prestations Services v. France (заява №  21920/93, пункт 48) вказано, що, зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
У контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч. "с" ст. 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Беручи до уваги викладене, з урахуванням заперечення проти відкриття касаційного провадження, поданого Приватним акціонерним товариством "Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій", колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталії Василівни на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 у справі №  910/15166/19 на підставі частини 2 статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норми процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 234, 264, 293, 304 ГПК України, Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зуєвої Наталії Василівни на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2020 у справі № 910/15166/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                         Могил С.К.  

Судді:                                                                                                Волковицька Н.О.

                                                                                                         Случ О.В.