ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2021 р.	Справа № 520/14907/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 13.11.20 року по справі № 520/14907/2020
          за позовом       ОСОБА_1  
          до     Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області                          
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного  управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила суд першої інстанції: 
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати їй компенсації втрати частини доходів (пенсії ) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 р. по 23.07.2020 р. протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо  нарахування та виплати однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 р. по 23.07.2020 р. та подати до суду в місячний строк звіт про виконання судового рішення; 
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто  позивачу.
Позивачка, ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаною ухвалою, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі №520/14907/2020, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду. Просила стягнути на її користь витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 2102 грн. 00 коп. 
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що ухвала суду першої інстанції винесена з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що відповідач по справі повинен був нарахувати та виплатити їй компенсацію у липні 2020 р. разом із виплатою недоплаченої з 2008 р. пенсії.  Вказує, що відповідач не нарахував і не виплатив їй компенсацію одночасно з виплатою недонарахованої частини пенсії, чим порушив норми Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III, а також вимоги ч.2 ст. 19 України, відповідно до якої «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.» і  саме 23.07.2020 р. вона дізналася про те, що їй виплачена відповідачем лише недонарахована пенсія , а  компенсація не нараховувалася та не виплачувалася. Посилається на приписи ч.2 ст.122 КАС України відповідно до яких для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Крім того, посилається на положення Постанови КМУ від 22.08.2018 р. №649 відповідно до якого рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 р. по справі №2040/5872/18 було включено у чергу, а тому вважає, що доводи суду про те, що "зволікання позивача призвело до порушення строків звернення до суду" не може бути прийнятним. Вказує, що у зв`язку з тим, що вона дізналася про порушення її права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати 23.07.2020, і нею  не пропущений строк для звернення до суду за захистом її прав, вона просила суд відкрити провадження за її  позовом і задовольнити його у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції помиляється, що нею не було надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки нею  було  надано до суду обґрунтування того, що позов  подано саме в межах шестимісячного строку звернення до суду. Посилається, що доводи суду першої інстанції про те що нею до суду не надано доказів того, що з 2018 року нею вчинялись дії щодо реалізації права на виплату заборгованості по пенсії та нарахування і  виплати компенсації втрати частини грошових доходів (частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, на підставі рішення від 28.08.2018, протирічить вимогам ст.129-1 Конституції України та                          ст.8 Конституції України, якою проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 19.06.2018 у справі №646/6250/17. 
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України. 
Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення позивачу позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з приписів п.1 ч.4 ст. 169 КАС України, зазначивши при цьому, що право на компенсацію втрати частини доходів у позивача виникло 28.09.2018 року (з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі №2040/5872/18 законної сили), а з позовною заявою позивачка звернулась до суду 27.20.2020 року, тобто з порушенням шестимісячного строку. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
          Статтями 1,3,8 Конституції України передбачено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою та в якій визнається і діє принцип верховенства права.
          Відповідно до пункту 6 частини 5 статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
          Частиною 1 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
          Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Як вбачається з матеріалів даної справи, звернення позивачки з даним позовом обґрунтовується тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18  було зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 здійснити донарахування (перерахунок) пенсії державного службовця з серпня 2008 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки працівникам управління Харківської міської ради у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення II сесії XXII скликання від 19.10.1994 р., на загальну суму 25203 грн. 28 коп. на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії за останні 24 календарні місяці роботи № 01-05 за період з 01.10.2006 р. по 31.09.2008р., яку видано управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її виходу на пенсію у розмірі 90 відсотків та виплатити її у повному обсязі. 
          Позивачка зазначила, що вищевказане рішення суду було виконано відповідачем лише 23.07.2020 року, шляхом безготівкового зарахування на рахунок пенсії суми 112954 грн. 04 коп., однак звернувшись до відповідача із заявою про нарахування компенсації згідно із Законом України від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ отримала відповідь вих.№7957-11935/М-02/8-2000/20, яким було запропоновано для вирішення питання виплати компенсації втрати частини доходів, оформленого протокольним рішенням, надати відповідну заяву. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплаті їй компенсації  втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати з 13.10.2008 р. по 23.07.2020 р. протиправною, позивачка звернулася до суду з позовом. 
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від  02.11.2020 року, суд першої інстанції зазначив, що право на компенсацію втрати частини доходів у позивача виникло 28.09.2018 року (з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі №2040/5872/18 законної сили), а з позовною заявою позивачка звернулась до суду 27.20.2020 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, не надавши заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду до позовної заяви,  а тому останній було надано термін для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з моменту отримання ухвали, шляхом надання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду. 
12.11.2020 року, ОСОБА_1 на виконання вищевказаної ухвали суду першої інстанції, звернулася до суду першої інстанції з листом, в якому зазначивши про те, що дізналася про порушення її права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати 23.07.2020 року і нею не пропущено строк для звернення до суду за захистом її прав, просила суд першої інстанції відкрити провадження за її позовом і задовольнити його у повному обсязі. 
Колегія суддів зауважує, що приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  право на компенсацію втрати частини доходів у позивача виникло 28.09.2018 року (з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі №2040/5872/18 законної сили), а з позовною заявою позивачка звернулась до суду першої інстанції  27.10.2020 року, тобто з порушенням шестимісячного строку. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачкою з 2018 року не вчинялися дії щодо реалізації права на виплату заборгованості по пенсії та нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів (частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, на підставі рішення від 28.08.2018, суду не було надано. У зв`язку з тим, що позивачкою , викладені в ухвалі від 02.11.2020 року про залишення позовної заяви без руху вимоги виконані не були, позовну заяву було повернуто позивачці. 
          Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України  від 22.02.2012 р. №4-рп/2012 справа №1-5/2012, в якому Суд зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Так, наведене вище рішення Конституційного Суду України підлягає врахуванню  в межах спірних правовідносин по даній справі, оскільки в даному випадку лише з моменту фактичної виплати позивачці сум пенсії  на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18 у останньої виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав з вимогами щодо нарахування та виплати однією сумою на її користь компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.  
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-III (далі по тексту - Закон  № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
          Статтею 2 Закону №2050-III вказано, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
          Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
          Згідно з ст.3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
          Приписами ст.7 Закону №2050-III зазначено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
          Відповідно до ч.ч.2,3 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
          Колегія суддів зауважує, що основними умовами для виплати сум компенсації втрати частини доходів  є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів (у тому числі пенсії). 
          Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 16 травня 2019 року у справі № 134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року у справі № 134/87/16-а, від 05 березня 2020 року по справі №140/1547/19. 
          Таким чином, саме з моменту фактичної виплати відповідачем сум пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18, як зазначає позивач з 23.07.2020 року,  у позивачки  виникло право на звернення до суду з вимогами щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати їй компенсації втрати частини доходів (пенсії ) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 р. по момент  фактичної виплати вказаних сум протиправною та зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо нарахування та виплату однією сумою на  користь   ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 р. по момент  фактичної виплати вказаних сум та відповідно саме з цього моменту розпочався перебіг строку звернення з позовом за такими  вимогами. 
          З огляду на викладене вище, висновки суду першої інстанції про те, що право на компенсацію втрати частини доходів у позивача виникло 28.09.2018 року (з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі №2040/5872/18 законної сили), а з позовною заявою позивачка звернулась до суду 27.20.2020 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, а також висновки про те, що позивачкою з 2018 р.  не вчинялися дії щодо реалізації права на виплату заборгованості по пенсії та нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів (частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, на підставі рішення від 28.08.2018, колегія суддів, з урахуванням вказаних вище висновків, вважає необґрунтованими. 
          Відповідно до ч.1 ст.320 КАС України   підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Частиною 3 ст.312 КАС України визначеної, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо моменту порушеного права позивачки та відповідно наявності підстав для повернення останній позовної заяви, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції (ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року) скасуванню з направленням  справи  для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
З урахуванням зазначеного, інші доводи не впливають на вирішення даної справи. 
Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 2102 грн. 00 коп., колегія суддів зазначає наступне. 
          Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Стаття 139 КАС України передбачає можливість розподілу судових витрат при повному чи частковому задоволенні позовних вимог.
          Частиною 1 ст.4 КАС України визначено, що судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.
          Колегія суддів зауважує, що необхідно розрізняти судові рішення, якими вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання, від рішень, якими вирішуються вимоги позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги.
Закінчення розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції.
Колегія суддів зауважує, що в даному випадку рішення суду апеляційної інстанції про направлення  справи для продовження розгляду до суду першої інстанції не є судовим рішенням, ухваленням якого завершується розгляд цієї справи.
Отже, оскільки приписами КАС України не передбачено можливості повернення судових витрат у разі прийняття апеляційним судом рішення про скасування рішення (ухвали) суду першої інстанції, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а тому вимоги ОСОБА_1  про стягнення на її користь витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 2102 грн. 00 коп.                             не підлягають задоволенню. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року по справі №520/14907/2020  скасувати.
Направити справу №520/14907/2020 для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  25.01.2021 року