У Х В А Л А  
11 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 709/1327/20
провадження № 61-1500ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, підписала заяву від 11 лютого 2011 року №б/н, згідно з якою отримала кредитну картку. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та Правила), «Правилами користування платіжною карткою» (далі - Правила) і «Тарифами банку» (далі - Тарифи), які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.
Під час укладення договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що на підставі укладеного між сторонами договору, відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що визначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку та надано відповідачці в користування кредитні картки /номери та строк дії яких зазначено в довідці про отримання картки. Пізніше розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 грн.
Свої зобов`язання за договором банк виконав та надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, проте, позичальниця ОСОБА_1 взяті на себе в добровільному порядку зобов`язання за кредитним договором не виконала.
У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 05 липня 2020 року заборгованість становить 28 899,34 грн, яка складається із: 21 420,28 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 21 420,28 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 7 479,06 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦПК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.
АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2011 року № б/н у розмірі 28 899,34 грн.
Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року в позові відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при укладенні договору з відповідачкою позивач не виконав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору), зокрема щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Тому вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7 479,06 грн не підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції встановив, що відповідачка фактично отримані кошти сплатила, тому вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині позову не підлягають задоволенню.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що немає підстав вважати, що сторони обумовили відсотки за користування кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Умови та Правила та Тарифи банку не є складовою частиною спірного кредитного договору.
У ОСОБА_1 відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, тому відсутня заборгованість і нарахованими відсотками.
У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.
У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначила, що ця справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому є підстави, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
У касаційній скарзі заявник посилався на те, що оскаржувані судові рішення не відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, відповідно до яких виписка по картковому рахунку є належним доказом щодо заборгованості за тілом кредиту.
Такі доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що містяться у матеріалах справи, а саме: виписці по картковому рахунку.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд зазначає, що питання оцінки виписки з карткового рахунку, як доказу, який може підтверджувати ті чи інші обставини у справі, не є питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відповідно доводи касаційної скарги про те, що у цій малозначній справі є підстави, визначені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, є безпідставними.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, щоне підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржені АТ КБ «ПриватБанк» рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     А. С. Олійник
         С. О. Погрібний
         В. В. Яремко