ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

23 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 741/1014/20
Головуючий у першій інстанції – Крупина А. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/371/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді - Бобрової І.О.,
суддів – Шитченко Н.В., Мамонової О.Є.

сторони справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

місце ухвалення судом першої інстанції заочного рішення - м. Носівка,
дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -18.11.2020,
                                   У С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 07.06.2018 в розмірі 23269,42 грн та 2102 грн судових витрат.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 07.06.2018. Таким чином між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, за яким відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 10000 грн, видано у користування кредитну картку. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис у заяві. Цією заявою підтверджується той факт, що відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли  на момент підписання ним анкети-заяви та були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, а також ознайомлений із наказом банку про їх затвердження.
Зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, однак ОСОБА_1   належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, не надавав своєчасно банку грошові кошти на погашення використаного кредиту, зв`язку з чим, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 20.05.2020 утворилась заборгованість в загальній сумі 23269,42 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17418,52 грн, в тому числі 20 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 17398,52 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, та заборгованості за  простроченими відсотками в сумі 5850,90 грн. 
ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, чим порушує законні права та інтереси АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Заочним рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.06.2018 у розмірі 17418,52 грн та 1573,56 грн судового збору, в іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне та необ`єктивне дослідження всіх обставин справи без належної оцінки доказів по справі.
Скаржник зазначає, що підписавши анкету-заяву, відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписанням цієї анкети-заяви він згідно зі ст. 634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua, і які разом із Пам`яткою клієнта та тарифами складають між ним та банком договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Зі змінами Умов та правил надання банківських послуг відповідач зобов`язався ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку. 
Висновки місцевого суду про те, що укладений договір не містить підписів відповідача під Умовами та правилами надання банківських послуг, скаржник вважає безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними умовами та правилами закон не вимагає. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 08.07.2019 у справі № 923/760/18, від 11.09.2019 у справі № 642/5533/15-ц, від 19.09.2019 у справі № 127/7543/17, від 23.12.2019 у справі № 375/250/18. 
Позивач звертає увагу апеляційного суду, що 07.06.2018 під час отримання кредитної картки та при наданні можливості користуватися кредитними коштами ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений з умовами кредитування, що підтверджується особистим підписом відповідача на паспорті споживчого кредиту, в якому чітко зазначено основні умови кредитування, у тому числі й процентна ставка за користування кредитом в межах та поза межами пільгового періоду та підвищена процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Також у вказаному паспорті кредиту зазначено, що відповідач підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Таким чином, скаржник стверджує, що сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитного договору, посилається на висновок Верховного Суду у постанові від 02.12.2020 у справі № 284/157/20-ц.   
Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами договору на визначених ними умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків, таким чином боржник повинен повернути надані йому кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування ними, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.  

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частин 2 та 5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 17418,52 грн заборгованості за кредитом не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судове рішення в оскаржуваній частині вимогам ст. 263 ЦПК України відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не місять підтверджень того, що відповідач був ознайомлений з конкретними, запропонованими йому Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, на які банк посилався як на підставу своїх вимог, вони не містять підпису відповідача, а заява від 07.06.2018, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про встановлені відсотки за користування кредитом. Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема, у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 07.06.2018 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 17).
За текстом вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодився з тим, що підписанням цієї анкети-заяви він, відповідно до ст. 634 ЦК України, у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, та які разом із Пам`яткою клієнта та Тарифами, складають договір банківського обслуговування, зобов`язується самостійно знайомитись зі змінами Умов і Тарифів на офіційному сайті банку. 
В заяві не міститься даних щодо волевиявлення відповідача оформити на своє ім`я кредитну картку або скористатися будь-якою іншою послугою банку, як і не зазначено пропонованого типу кредитного продукту (картки) та кредитного ліміту за такою карткою. 
Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , датою старту карткового рахунку вказано 07.06.2018, при цьому було встановлено кредитний ліміт 900 грн. Після неодноразової зміни кредитного ліміту, його було збільшено 04.01.2019 до 10000 грн, після чого 31.12.2019 – остаточно зменшено до 0 грн (а.с. 16).
Згідно з довідкою банку про надання кредитних карток за кредитним договором № б/н, що був підписаний між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , йому видавались дві кредитні картки. Першу банківську картку з терміном дії – 03/21 йому було відкрито 02.04.2017, що більше, ніж на рік раніше дати підписання анкети-заяви від 07.06.2018, наступну картку було відкрито 04.01.2019 з терміном дії до останнього дня вересня 2022 року (а.с. 15).
З розрахунку заборгованості, наданого банком до позовної заяви, вбачається, що станом на 20.05.2020 за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість в загальній сумі 23269,42 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 17418,52 грн, в тому числі 20 грн заборгованість за поточним тілом кредиту, 17398,52 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту, та заборгованості за  простроченими відсотками в сумі 5850,90 грн (а.с. 11-12).
У пункті 4 наданого банком в обгрунтування позовних вимог паспорта споживчого кредиту від 07.06.2018 зазначена інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, зокрема, зазначено, що процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001 % річних, процентна ставка за межами пільгового періоду  - 43,2% для картки «Універсальна» або 42% для картки «Універсальна голд», процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 86,4% для картки «Універсальна» або 84% для картки «Універсальна голд». При цьому в застереженнях до цього пункту вказано, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а. с. 18-19).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставкає незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За приписами частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Зобов`язання перед банком ОСОБА_1 належним чином не виконував, у результаті чого виникла заборгованість. Однак, у підписаній ним анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, немає інформації щодо виду картки, яку отримує позичальник, відсутні порядок, розміри та умови нарахування процентів, у тому числі за порушення зобов`язання. З розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач на погашення заборгованості частково повертав надані банком кошти. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про виникнення у ОСОБА_1 договірного зобов`язання в частині повернення фактично отриманих у позивача коштів. Договір, виконаний частково, не може вважатися неукладеним (постанова ВП ВС у справі №338/180/17 від 05.06.2018).
Пред`являючи вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 25) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 26-52, 62-79), що не підписані відповідачем. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови, що діяли саме на час підписання анкети-заяви, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом 26.02.2020 при розгляді справи № 335/2109/18.

Матеріали справи не містять жодних даних щодо того, яку саме картку відповідач отримував, який саме тарифний план діяв для цієї картки. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент підписання ним вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.
На думку колегії суддів, оцінюючи доводи позивача, про те, що заява позичальника разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, суд першої інстанції обґрунтовано дотримався правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 
До спірних правовідносин в даному випадку неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.
Використання ОСОБА_1 кредитної картки та часткове повернення ним коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати відсотків та інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц.
Паспорт споживчого кредиту, наданий банком на підтвердження позовних вимог, апеляційний суд не може вважати складовою кредитного договору з огляду на наступне.
Вказана у цьому Паспорті споживчого кредиту (а. с. 18 на звороті, 19) інформація щодо процентних ставок за договором не містить підпису позичальника, а тому не може свідчити про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагає положення статей 3, 627 ЦК України, крім того, як вже зазначалось, дана інформація може відрізнятись від реальних процентних ставок і надана споживачу для ознайомлення. Разом з тим, підпис позичальника міститься лише на останній сторінці (а.с. 19 на звороті), де зазначені інформаційні дані. Аналогічної позиції дотримався  Верховний Суд в постанові від 18.11.2020 у справі № 313/346/20.

На підписаному відповідачем аркуші зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Вказано, що споживач отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації споживача, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації. Також у паспорті дата надання інформації вказана 07.06.2018, ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 22.06.2018.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що кредитодавець на виконання умов Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення кредитного договору, указавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.

Отже посилання апеляційної скарги на наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, як на беззаперечну підставу задоволення вимог банку в оскаржуваній частині, апеляційний суд вважає безґрунтовними.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.
Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

                                П О С Т А Н О В И В:

Заочне рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 18 листопада 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду
                                                                                         І.О. Боброва

                                                                                         О.Є. Мамонова

                                                                                         Н.В. Шитченко 

Повний текст постанови складений    23.02.2021