ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/4450/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №280/4450/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області     про    визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,- 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 5921,64 грн.;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача невиплачену заборгованість по пенсії з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 5921,64 грн.;
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.08.2018 по 30.11.2018;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.08.2018 по день фактичної виплати заборгованості, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача на відшкодування моральної шкоди грошову суму у розмірі 10000,00 грн.;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2800,00 грн.;
допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі № 280/5175/18 зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.08.2018 по 30.11.2018. Ухвалою суду від 07.10.2019 у справі № 280/5175/18 здійснено заміну сторони виконавчого провадження №59209180 з виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду виданого 17.05.2019 по справі №280/5175/18, а саме боржника – Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на правонаступника – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Позивач зазначає, що рішення суду відповідачем не виконано, заборгованість не сплачено, а лише проведено нарахування пенсії за період з 01.08.2018 по 30.11.2018 в сумі 5  921,64 грн. При цьому, відповідач повідомив, що виплата пенсії здійснюватиметься після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного порядку. Позивач вважає бездіяльність щодо невиплати пенсії протиправною, із посиланням на норми Конституції України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» просить задовольнити позовні вимоги. Крім того, із посиланням на положення Цивільного кодексу України, наполягає на стягненні з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Позивач, вважаючи, що відповідач своїми протиправними діями порушив її законні права та інтереси, звернулась із даним позовом до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено письмовими доказами, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.04.2015 №2301003331, від 05.10.2016 №2301004935, від 12.06.2017 №0000234892.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII, позивач перебувала на пенсійному обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як отримувач пенсії по інвалідності.
У період з 01.08.2018 по 30.11.2018 виплату пенсії позивачу припинено.
Не погодившись із діями щодо припинення виплати пенсії, ОСОБА_1 оскаржила їх у судовому порядку. Так, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі №280/5175/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо невиплати з 01.08.2018 ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.08.2018 по 30.11.2018. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі № 280/5175/18 набрало законної сили 25.03.2019.
17.05.2019 позивачу видано виконавчий лист у справі № 280/5175/18, на підставі якого головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Косіновим І.В. 24.05.2019 відкрито виконавче провадження ВП №59209180.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.10.2019 у справі № 280/5175/18 замінено сторону виконавчого провадження №59209180 з виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду виданого 17.05.2019 по справі №280/5175/18, а саме боржника – Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на правонаступника – Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
28.05.2020 року позивач через свого уповноваженого представника звернулася до відповідача із запитом про причини невиконання рішення суду від 09.01.2019 у справі № 280/5175/18.
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Олександрівського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя) листом від 09.06.2020 №0800-0206-8/26453 повідомило, що Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого Порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Водночас, до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України вказаного порядку не прийнято. Звідси, пенсія за минулі періоди у сумі 5  921,64 грн. виплачуватиметься після прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного порядку. Позивач, вважаючи, що відповідач своїми протиправними діями порушив її законні права та інтереси, звернулась із даним позовом до суду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 у справі № 280/5175/18, то відповідно, нею невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до  статті 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Приписами ч. 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
За правилами  ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, серед іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
В свою чергу, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що предметом позову у цій справі є протиправні дії відповідача щодо неналежного виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.0.2019 року у справі № 280/5175/18, яке набрало зконної сили 25.03.2019 року.
Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. 
Згідно із вимогами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Відповідно до   статті 372 КАС України  судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому     Законом України “Про виконавче провадження”.
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України “Про виконавче провадження”  виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону  та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону   підлягають примусовому виконанню.
У частині першій  статті 18 Закону України “Про виконавче провадження”   йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому   Законом України “Про виконавче провадження”.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а.
Згідно   статті 382 КАС України,   визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги у даній справі стосуються визнання протиправними рішень та дій відповідача вчинених на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 0.01.2019 року по справі № 280/5175/18.
Відповідно до вимог  статті 383 КАС України,   особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Крім того процесуальним законом врегульовано заходи, спрямовані на забезпечення судового контролю за примусового виконання рішення, що передбачено ст. 382 КАС України та  ст. 18 Законом України "Про виконавче провадження".  
Колегія суддів, звертає увагу, що вищезазначені правові норми     КАС України     мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у  КАС України    спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому   КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до   статті 129-1 Конституції України,     судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Оскаржені дії відповідача вчинено на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року по справ № 280/5175/18 і можуть бути оскаржені відповідно до     статті 383 КАС України.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої  статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання. Відповідно до частини 6 цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Колегія суддів також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити  статті 129-1 Конституції України.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.
За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. 
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку  статті 383 КАС України  із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто у порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивачем заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання повного виконання (неналежного виконання чи не виконання) рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року по справ № 280/5175/18, то обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, тому у такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги позивача щодо виконання окремого судового рішення у іншій справі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року у справі №280/4450/20 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків ст.ст. 328- 329 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко