ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/62/21 Справа № 201/4589/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю. 
при секретарі         -        Кравченко Р..В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційні скарги  ОСОБА_1  та Дніпровської міської ради,
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-
ВСТАНОВИЛА:
В травні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року позов ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю — задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року стягнуто із Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 сплачений останньою судовий збір в розмірі 704,8 грн. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовити у повному обсязі.
В апеляційній скарзі Дніпровська міська рада просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю відмовити у повному обсязі.
У відзиві представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпровської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення, оскільки вважають, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_2 добросовісно, відкрито та безперервно володіла протягом понад десятирічного терміну спірною 1/2 частиною квартири АДРЕСА_2 .
Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до ордеру № 983 від 17 лютого 1961 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув право власності 2-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності від 01 вересня 1993 року № ж 2801 на квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно вищезазначеного свідоцтва був складений та виданий технічний паспорт № 114-2 від 18 жовтня 1993 року.
ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , який було розірвано 19 жовтня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19 жовтня 1994 року № 688 серія НОМЕР_1 .
24 жовтня 1998 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_2 , Позивачем у справі, що підтверджується свідоцтво про одруження від 24 жовтня 1998 року серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.09.1993 року належало право власності на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної власності, набутому під час шлюбу з ОСОБА_4 .
Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.01.2018 року №112014341 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.12.2017 року, зареєстрованого за №6-801, ОСОБА_2 , успадкувала Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_4 .
Також, як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем ОСОБА_5 є ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Кодексом. 
Частиною 3 ст. 344 ЦК України передбачено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно — через п`ять років з часу спливу позовної давності. 
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
У відповідності до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Отже, для добросовісності володіння як підстави набуття права власності за набувальною давністю за ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давніший строк володіння майном, визначений законом. 
Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.
Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. При розгляді спорів за набувальною давністю необхідно з`ясовувати: законність об`єкту володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).
Отже, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Також позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка завжди знала, хто є власником.
А тому, для визнання за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 спірну частину квартири за набувальною давністю суду першої інстанції необхідно було встановити належними та достовірними доказами обов`язкові обставини у позивача, як володільця майна для того щоб не було сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи та позивач отримала це майно за таких обставин, і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього, й володілець майна не знав та не міг знати про те, що він володіє чужим майном.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач знала, що володіє майном у розмірі лише 1/2 частини квартири, а інша частина квартири перебуває у власності колишньої дружини її померлого чоловіка. Більш того, у позивача відсутні будь-які документи на спірну квартири, на підставі яких остання могла б вважати, що вони дають їй право на володіння майном. Також, позивач, як власник 1/2 частини квартири могла та мала право на отримання інформації з КП “ДМБТІ” Дніпропетровської обласної ради стосовно іншого власника квартири.
Таким чином, позивач була освідомлена протягом всього часу проживання у квартирі про наявність іншого співвласника квартири та наявності у неї спадкоємців, що свідчить про його не добросовісність.
Крім того, на розгляді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №201/2522/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради (треті особи – ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська Олена Олегівна) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а саме після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 на 1/2 спірну частину квартири АДРЕСА_2 . 
Тобто, вказані обставини справи виключають добросовісність, як підставу для визнання права власності фактів, а тому судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було зроблено помилковий висновок про добросовісність володіння позивачем 1/2 спірної частини квартири.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Дніпровської міської ради підлягають задоволенню, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовити.Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1057,20 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1057,20 грн.
Керуючись ст. ст. 367,374,376,382 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та Дніпровської міської ради - задовольнити.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року та додаткове рішення  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2019 року - скасувати.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа:  ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1057,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 1057,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова