ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2021 року           справа №1240/2660/18 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача Анохіної Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 р.  у справі  № 1240/2660/18 (головуючий І інстанції В.С. Шембелян) за позовом Приватного підприємства «Айленд» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

                                                          ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Айленд» (далі – позивач, ПП «Айленд») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Луганській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Луганській області), в якому просило: визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.08.2018 № 0000131401.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення – рішення Головного управління ДФС у Луганській області від 15.08.2018 № 0000131401, яким приватному підприємству “Айленд” зменшено від`ємне значення податку на додану вартість, що зараховується до податкового кредиту наступного податкового періоду, по податковій декларації за серпень 2017 року на суму 344557,00 грн; стягнув на користь приватного підприємства “Айленд” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5168,35 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказане рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зазначено, що позивачем у період до закінчення перевірки не було надано первинної документації, що відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України свідчить про їх відсутність. Також апелянт зазначає, що за податковою інформацією , не встановлена можливість виконання господарських операцій постачальниками. Судом не враховано, що відповідно до акту перевірки, керівник та засновник ТОВ «Феррете» надавали пояснення щодо не укладення, не підписання податкових звітів та накладних. Станом на 31.12.2017 не проведено розрахунки  з ТОВ «Феррете» за придбані ТМЦ та проведення ремонтних робіт. Основним видом діяльності ТОВ «Феррете» є неспеціалізована оптова торгівля, вид діяльності як будівництво житлових і нежитлових будівель, статутом підприємства не передбачено. Крім того, ТОВ «Феррете» не має ліцензії на зайняття будівельною діяльністю. Позивачем не надано всі необхідні документи які підтверджують здійснення будівельних робіт. З наявних документів неможливо визначити обсяг робіт, які замовив позивач і які повинен виконати підрядник. Судом не враховано, що ТОВ «Феррете» найманих працівників та субпідрядників не залучало, середньооблікова кількість робітників дорівнює 1 особу, що обумовлює значне завищення витрат. Первинні документи оформлені неналежним чином, ТТН та акти приймання-передачі виконаних робіт не надавались. Також апелянт зазначає, що неможливо встановити походження товару по ланцюгу постачання.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Головним управлінням ДФС у Луганській області, на виконання ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2018 про призначення позапланової документальної перевірки ПП “АЙЛЕНД” (код 32418971) у кримінальному провадженні № 32017100010000048 від 27.11.2017 видано наказ від 10.05.2018 № 542    “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки” ПП “Айленд” (т.1 а.с.118, 122-124).
На підставі наказу від 10.05.2018 № 542 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача, з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість, податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ “Феррете” (код 40952883) за 2017 рік, за результатами якої складено акт від 05.06.2018 № 444/12-32-14-01-12/32418971 (т.1 а.с.95-112).
Згідно з висновком акту перевірки від 05.06.2018 № 444/12-32-14-01-12/32418971, позивачем порушено вимоги: 1)  п.44.1, п.44.6 ст.46, п.198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого: занижено податок на додану вартість за період жовтень - грудень 2017 року всього на суму 188 919 грн., в т.ч. за жовтень 2017 року на суму 49 087 грн., за листопад 2017 року на суму 20 588 грн., за грудень 2017 року на суму 119 244 грн.; - завищено від`ємне значення з податку на додану вартість за грудень 2017 року на суму 344 557 грн. (рядок 21 податкової декларації з ПДВ “сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду”); 2) п.1.2, 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704; ч.1, 5 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” від 16.07.1999 № 996-ХІV; п.4 Розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, в частині відображення в бухгалтерському та податковому обліку взаємовідносин з ТОВ “Феррете” у 2017 році; 3) п.85.2 ст.85, п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України, платником податків не були надані документи, зазначені в листі про надання документів до перевірки від 24.05.2018 № 3187/10/12-32-14-01-08.
15.08.2018 Головним управлінням ДФС у Луганській області, на підставі висновків акту перевірки, прийнято податкове повідомлення-рішення № 00000131401, яким ПП “Айленд” зменшено від`ємне значення податку на додану вартість що зараховується до податкового кредиту наступного податкового періоду, по податковій декларації за серпень 2017 року на суму 344557,00 грн (т.1 а.с.115).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.07.2019 у справі № 11-сс/824/4395/2019,  ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.02.2018, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №1  Коржа Р.О. та у кримінальному провадженні №32017100010000048 призначено позапланову документальну перевірку дотримання вимог податкового законодавства України щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість, податку на прибуток ПП “Айленд” (код 32418971) при взаємовідносинах з    ТОВ “Феррете” (код 40952883) за 2017 рік, проведення якої доручено співробітникам ГУ ДФС у Луганській області протягом 10 днів - скасовано та постановлено нову ухвалу. Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №1 Коржа Р.О. про призначення у кримінальному провадженні №32017100010000048 позапланової документальної перевірки дотримання ПП “Айленд” вимог податкового законодавства України повернути особі, яка його подала (т.1 а.с.229-232).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.09.2019 у справі № 640/19455/18, залишеним без змін ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020, у позові Приватного підприємства “Айленд”  про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДФС у Луганській області від 10.05.2018 № 542  “Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки” ПП “Айленд” відмовлено (т.2 а.с.229-232).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, наявні в матеріалах справи, не підтверджують встановленні відповідачем в ході перевірки порушення, а навпаки підтверджено факт здійснення господарських операцій з контрагентом позивача, тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Підпунктами 16.1.2, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 вказаного Кодексу).
Згідно з пунктом 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.
Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.
Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
За приписами п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Відповідно до положень пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку
Згідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У пункті 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно до п. 201.7 ст. 201 зазначеного Кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі – Закон № 996-XIV) (у редакції на час виникнення правовідносин),   активи -  ресурси,  контрольовані  підприємством у результаті минулих  подій,  використання  яких,  як  очікується,  приведе  до отримання економічних вигод у майбутньому;  бухгалтерський облік   -   процес   виявлення,   вимірювання, реєстрації,  накопичення,  узагальнення,  зберігання  та  передачі інформації  про  діяльність  підприємства  зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;  внутрішньогосподарський (управлінський)   облік   -   система обробки  та  підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством; господарська операція - дія або подія,  яка викликає зміни  в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства;  зобов`язання -   заборгованість   підприємства,   що  виникла внаслідок  минулих  подій  і  погашення  якої  в  майбутньому,  як очікується,   приведе   до  зменшення  ресурсів  підприємства,  що втілюють у собі економічні вигоди;  економічна вигода   -   потенційна    можливість    отримання підприємством грошових коштів від використання активів;  консолідована фінансова звітність - фінансова звітність,  яка відображає  фінансове  становище,  результати  діяльності  та  рух грошових  коштів  юридичної  особи  та  її дочірніх підприємств як єдиної економічної одиниці;  національне положення  (стандарт)  бухгалтерського  обліку  - нормативно-правовий    акт,   затверджений   центральним   органом виконавчої  влади,  що  забезпечує формування державної фінансової політики,  що  визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку   і   складання  фінансової  звітності,  що  не  суперечать міжнародним  стандартам;   облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що   використовуються   підприємством  для  складання  та  подання фінансової звітності;  первинний документ - документ,  який  містить  відомості  про господарську  операцію;   фінансова звітність  -  бухгалтерська  звітність,  що містить інформацію про фінансове становище,  результати діяльності та  рух грошових коштів підприємства за звітний період;  користувачі фінансової   звітності  (далі  -  користувачі)  - фізичні  або  юридичні  особи,  які  потребують   інформації   про діяльність підприємства для прийняття рішень;   міжнародні  стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти)    -    прийняті   Радою   з   міжнародних   стандартів бухгалтерського   обліку   документи,   якими   визначено  порядок складання  фінансової  звітності. 
За частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, метою   ведення   бухгалтерського   обліку   і   складання фінансової  звітності  є надання користувачам для прийняття рішень повної,  правдивої  та  неупередженої  інформації  про   фінансове становище,   результати   діяльності   та   рух   грошових  коштів підприємства. 
Бухгалтерський облік є  обов`язковим  видом  обліку,  який ведеться підприємством.  Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності,  що використовують грошовий вимірник,  грунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини 2  статті 3 Закону № 996-XIV, є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.  
Відповідно до частини 1, 5, 7, 8 статі 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського  обліку  господарських операцій  є  первинні  документи.  Для  контролю  та впорядкування оброблення   даних   на   підставі   первинних  документів  можуть складатися зведені облікові документи.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. 
Підприємство вживає всіх необхідних   заходів    для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних  документах  і  регістрах  бухгалтерського   обліку   та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку. 
Відповідальність   за   несвоєчасне   складання  первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку  та  недостовірність відображених у них даних несуть особи,  які склали та підписали ці документи. 
Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.14, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704(далі – Положення № 88), господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства.
Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.
Таким чином, підставою для відображення господарських операцій у податковому обліку є фактичне здійснення таких операцій у межах господарської діяльності та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, які розкривають суть та зміст операцій та відображають їх реальне вчинення. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податкового кредиту. 
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.  При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.  За відсутності ж факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.
У зв`язку з наведеним, недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.
У той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Суд зазначає, що доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на декларування показників податків.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суб`єкт підприємницької діяльності  повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено.
Між TOB “Феррете” та ПП “Айленд” укладено договір поставки 17/08-1 від 17.08.2017, відповідно до якого ТОВ “Феррете” як постачальник зобов`язався поставити позивачу товар за номенклатурою, кількістю та ціною, а також строкам поставки, що визначається в специфікаціях, які є додатками до цього договору, базіс поставки: DDP (Україна, Сєвєродонецьк), тобто за правилами Инкотермс транспортом і за рахунок продавця товару. Спосіб оплати – переведення коштів на банківський рахунок, строк оплати 2 місяці з моменту вручення товару (т.1 а.с.46).
3гідно Спеціфікації №1, ТОВ “Феррете” та ПП “Айленд” узгодили номенклатуру товарів, що постачаються, ціни та інші умови постачання, а саме: кабель ВВГ нг 3x35,  кількість - 965 м, ціна за 1м -343,83 грн, сума - 331795,95 грн, строк поставки 08.2017; кабель ВВГ нг 3x120, кількість - 430 м, ціна за 1м -763,49 грн, сума - 328300,70 грн, строк поставки 08.2017; кабель ВВГ нг 3x120, кількість - 2466 м, ціна за 1м -137,84 грн, сума – 339903,35 грн, строк поставки 09.2017; всього на суму 1200000,00 грн., у тому числі ПДВ - 200000,00 грн (т.1 а.с.47).
За платіжним дорученням №139 від 18.08.2017 позивачем на користь контрагента здійснено передоплату за кабель за договором 517/08-1 від 17.08.2017 в сумі 1200000,00 грн., у тому числі ПДВ - 200000,00 грн (т.1 а.с.48).
18.08.2017 ТОВ “Феррете” на адресу позивача виписана та зареєстрована податкова накладна за № 403 на постачання кабелю, квитанцією №1 підтверджено факт реєстрації цієї податкової накладної 06.09.2017 (т.1 а.с.50-51).
За видатковими накладними від 29.08.2017 №1, №2, №3 ПП “Айленд” через ОСОБА_1 за довіреностями від 29.08.2017 №1, №2, №3 отримало зазначений кабель в м. Сєвєродонецьку (т.1 а.с.52-54).  
Позивачем суду надані копії довіреностей ПП “Айленд” від 29.08.2017 №1, №2, №3 на ім`я головного інженера ОСОБА_1 на отримання вказаного товару (т.1 а.с.55-57).
Також, між ТОВ “Феррете” та ПП “Айленд” укладено договір №22/05-17 від 22.05.2017 про надання внутрішніх ремонтних робіт у ТЦ “Кристалл” у м. Сєвєродонецьку. Умови виконання, оплати та інші умови, за якими сторони дійшли згоди передбачені цим договором та документом “договірна ціна”, що є його частиною й передбачає вид, кількість та ціну таких робіт. Строк надання послуг до жовтня 2017 року (т.1 а.с.58-63).
ТОВ “Феррете” на адресу ПП “Айленд” було виписано акт приймання виконаних будівельних робіт б/н від 21.08.2017 на суму 1667378,36 грн, в тому числі ПДВ – 333475,67 грн, всього - 2000854,03 грн (т.1 а.с. 66-77). 
21.08.2017 ТОВ “Феррете” на адресу позивача виписана та зареєстрована податкова накладна за № 404 на послуги з ремонтних робіт в ТЦ “Кристал” у м. Сєвєродонецьку, квитанцією №1 підтверджено факт реєстрації цієї податкової накладної 08.09.2017 (т.1 а.с.78-79).
Всі документи, виписані на адресу позивача ТОВ “Феррете”, містять підпис від імені підприємства фізичної особи з прізвищем ОСОБА_2 .
Колегія суддів зазначає, що наявні у цій справі копії первинних документів, які прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою підприємства у відповідності до ст.94 КАС України є належними та допустимими доказами.
Суд зазначає, що оцінка господарських операцій повинна даватись на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов укладення конкретного правочину з обов`язковим врахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства. При цьому, наявність певних недоліків при заповненні не може свідчити на невідповідність вказаних документів та, за умови наявності інших первинних документів, оформлених у відповідності до приписів Закону № 996-XIV, які підтверджують здійснення фінансово-господарських операцій,  не може бути безумовною підставою для висновків про безпідставність формування позивачем показників податкової звітності за вказаними господарськими операціями.
Таким чином, реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, крім укладених договорів, також підтверджується первинними документами, оформленими відповідно до вимог податкового законодавства, які містять усі необхідні реквізити та відомості, а також у повній мірі відображають зміст господарських операцій, тоді як відповідачем не було доведено та не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності господарських операцій між позивачем та його контрагентами, та ґрунтуються на припущеннях. 
Стосовно посилання апелянта як на підставу задоволення апеляційної скарги на не надання документів на підтвердження транспортування товару (кабелю) від ТОВ “Феррете” для передачі ПП “Айленд” (товаро-транспортні накладні, дорожні путьові листи тощо),  суд зазначає, що  відсутність транспортних документів не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача товарно-транспортних накладних або неповне їх заповнення не може бути самостійним доказом нездійснення господарських операцій проведених з контрагентами, натомість факт передання товару та здійснення послуг, підтверджується іншими документами, які наявні в матеріалах справи.  Крім того, за умовами поставки товару за договором 17/08-1 від 17.08.2017 базісом поставки визначено DDP (Україна, Сєвєродонецьк), тобто за правилами Инкотермс транспортом і за рахунок продавця товару (т.1 а.с.46). Отже всі документи щодо транспортування товару (кабелю) у постачальника товару ТОВ “Феррете”.
Щодо посилання на наявність протоколу допиту свідків (керівника, засновника), щодо непричетності їх до господарської діяльності Товариства - контрагента та не підписання первинних документів, суд зазначає заступне.
Протокол допиту не можна вважати документом, що встановлює факт підписання податкових накладних іншою особою та підставою для тверджень про неможливість їх врахування при визначенні суми податкового кредиту, оскільки такий є протоколом слідчої дії, який фіксує виключно її проведення. 
В свою чергу, інформація, викладена у протоколі допиту у відповідності до вимог законодавства, не носить преюдиційного характеру та не може бути підставою для визначення правомірності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту в розумінні ст. 83 Податкового кодексу України. 
З урахуванням інформації, викладеної в протоколі допиту, для підтвердження невідповідності податкових накладних вимогам законодавства необхідним є проведення експертизи, на вирішення якої повинно бути поставлено питання про здійснення ідентифікації особи, яка вчинила підпис виданих податкових накладних, відсутність такого висновку не дає підстави вважати, що підписи на податкових накладних та первинних документах, виданих позивачу, були оформлені неналежним чином і, як наслідок, позивач не мав права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.
Крім того, в силу положень ст.95 КПК України, протокол допиту, отриманий на стадії досудового слідства, до ухвалення вироку в рамках кримінального провадження (контролюючим органом не надано доказів наявності вироку у кримінальних провадженнях, в рамках яких проводився допит свідків), може бути визнаний як доказ в адміністративному судочинстві виключно за умови підтвердження таких показань особою у судовому засіданні під час розгляду справи, що в мажах даної справи не було здійснено судом першої інстанції. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року справа №826/9534/17
Отже, докази на які посилається відповідач в акті не відповідають вимогам належності на допустимості в розумінні КАС України, оскільки контролюючий орган не довів, що такі отримано у розпорядження та, те що він має право їх використання у порядку визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК України). 
Враховуючи вказане суд дійшов до висновку, що факт порушення кримінальних справ, а також отримання пояснень посадової особи контрагента в рамках кримінального провадження, за яким відсутній вирок, не є належними доказами, які підтверджують факт відсутності реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України  також не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.
Щодо посилання апелянта на те, що позивач, контрагенти та підприємства по ланцюгу постачання  є фігурантами кримінальних проваджень, суд зазначає, що вирок у кримінальних  провадженнях відсутній. Оцінку належності та допустимості цих доказів має бути надано судом під час розгляду кримінальних справ у порядку кримінального судочинства, а не під час розгляду даної адміністративної справи. Суд звертає увагу, що наявність кримінальних проваджень, в яких не винесено вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, в силу приписів Кодексу адміністративного судочинства України  не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними. З цього приводу Верховний Суд висловлював правову позицію, зокрема у справі №802/2231/17-а постанова від 18.09.2018.
Стосовно посилання апелянта на наявність кредиторської заборгованості в позивача по контрагенту ТОВ "Феррете" станом на 31.12.2017, що свідчить про наявність порушень умов договору щодо строку виконання до 31.12.2017, суд зазначає, що невиконання позивачем обов`язків за вказаним договором не може свідчити про його нереальність.
Щодо посилання апелянта на відсутність проектно-кошторисної документації, суд зазначає, що вказані документи надаються при здійсненні нового будівництва, капітальному ремонті, державній закупівлі, а не при поточному ремонті, як було здійснено в зазначених господарських правовідносинах. 
Стосовно посилання апелянта як на підставу задоволення апеляційної скарги на положення п. 44.6 ст. 44 ПК України та твердження відповідача про ненадання позивачем на запит до перевірки первинних документів на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, суд зазначає, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного суду від 24 вересня 2019 року №804/14/15.
Стосовно твердження апелянта про те, що матеріально-технічна база контрагента та його трудові ресурси (відсутності необхідної кількості працівників інше), суд зазначає, що недостатня кількість трудового ресурсу не свідчить про неможливість здійснення договору купівлі-продажу та надати послуги та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів/послуг, у тому числі й по ПДВ. Судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо). Відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). 
Норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). 
Посилання апелянта щодо не підтвердження руху товару по ланцюгу постачання базуються лише на результатах податкового контролю контрагента позивача, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його контрагентом. Зазначене є лише припущенням відповідача.
Також, суд зазначає, що відповідачем зустрічних перевірок контрагента позивача та третіх осіб у ланцюгах постачання, не проводилась. 
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України  також не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.
Також, суд зазначає, що Податковий кодекс не встановлює залежність податкового обліку (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов`язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). 
Наведене правозастосування відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постановах від 01.06.2010 у справі № 21-573во10, від 31.01.2011 у справі № 21-47а10, від 31.01.2011 у справі № 21-42а10, та Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2018 року у справі №820/8206/15.
На момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами, позивач та його контрагент, були внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та були зареєстровані платниками податку на додану вартість. 
Щодо посилання апелянта на ту обставинну, що основним видом діяльності ТОВ «Феррете» є неспеціалізована оптова торгівля, вид діяльності як будівництво житлових і нежитлових будівель, статутом підприємства не передбачено, та підприємство не має ліцензії на зайняття будівельною діяльністю, суд зазначає, що вказане не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними, а лише свідчить про порушення контрагентом вимог законодавства.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що наявний договори та усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку складені на їх виконання, виписані з додержанням вимог статті 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88,  які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами та декларування показників. 
У діях позивача, як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів. 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 18.01.2018 у справі № 2а-44807/09/1670, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних у яких установлена судом. 
Позивачем доведено в судовому засіданні зв`язок зі своєю господарською діяльністю та  ділову мету цих операцій, а податковим органом навпаки не доведено умислу та факту фіктивного підприємництва позивача.
Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснено позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеним контрагентом позивача та правомірності визначення позивачем сум ПДВ, суд погоджується з висновком суд першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на поясненнях та обставинах які надавались апелянтом суду першої інстанції в ході розгляду справи, які судом було досліджено та надано їм оцінку. Апелянтом в скарзі не наведено жодного доводу та доказів в спростування або помилковість висновків суду першої інстанції, не зазначено в чому саме полягає порушення судом першої норм матеріального права або помилковість оцінки обставин в справі. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 р.  у справі  № 1240/2660/18 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 р.  у справі  № 1240/2660/18 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 24 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                      Е.Г.Казначеєв

Судді                                                                                         І.В. Геращенко

                                                                                                  Г.М. Міронова