Справа №592/12474/20 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Косолап М. М.	
Номер провадження 33/816/147/21 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , з участю секретаря судового засідання Шумарової О. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 592/12474/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 26.01.2021, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 ,
захисника – адвоката Лопаткіна О. В., 

установив:

У поданій апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити з підстав, передбачених ст. 247 КУпАП, оскільки справа розглянута без його участі, чим порушено право на захист, при цьому викладені в постанові обставини не відповідають дійсності, так як автомобілем він не керував, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відмовлявся та наполягав на проходженні такого огляду в закладі охорони здоров`я, однак працівники поліції йому в цьому відмовили. Крім того, 01.07.2020 скасована адміністративна відповідальність за вчинення вказаних у протоколі дій.
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 26.01.2021 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн із позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 454 грн судового збору.
Згідно постанови судді, 27.10.2020 о 22:55 в м. Суми по вул. Засумській біля будинку № 2 ОСОБА_3 керував автомобілем ВАЗ 2121 н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_3 та його захисника Лопаткіна О. В., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 036424 від 27.10.2020, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на відповідний стан у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано і об`єктивно підтверджується доказами у справі, зокрема:
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно яких у їх присутності ОСОБА_3 категорично відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в закладі охорони здоров`я;
- показаннями в суді першої інстанції свідка (працівника поліції) ОСОБА_7 , згідно яких 27.10.2020 близько 22:00 під час несення служби було виявлено автомобіль ВАЗ 2121, який рухався з порушенням ПДР, за що був зупинений. Водієм вказаного т/з виявився ОСОБА_3 , який виявляв ознаки алкогольного сп`яніння, тому йому запропоновали пройти відповідний огляд. Одразу на таку пропозицію водій погодився, однак потім відмовився та зазначив, що буде проходити огляд в закладі охорони здоров`я, але згодом взагалі відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку;
- показаннями в суді першої інстанції свідка (працівника поліції) ОСОБА_8 , з яких убачається, що 27.10.2020 під час патрулювання було зупинено автомобіль ВАЗ, який повертав на перехресті з вул. Я. Мудрого на вул. Засумську та рухався на заборонений знак. За кермом зазначеного т/з був ОСОБА_3 . Під час спілкування з водієм були встановлені ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти відповідний огляд на місці зупинки т/з, на що ОСОБА_3 спочатку відмовився та забажав пройти огляд в закладі охорони здоров`я, але потім відмовився проходити огляд і в закладі охорони здоров`я;
- відеозаписами з портативних відеореєстраторів працівників поліції, згідно яких за кермом автомобіля ВАЗ перебував ОСОБА_3 та не заперечував факту керування т/з. У присутності двох свідків ОСОБА_3 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з, на що він спочатку погодився, але потім повідомив, що відмовляється проходити огляд на місці та бажає проїхати в медичний заклад, однак до якого поїде тільки на своєму автомобілі. Через деякий час, ОСОБА_3 в присутності двох свідків відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та в медичному закладі.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому, досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності та допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ці письмові пояснення містять фактичні дані, на основі яких встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленим в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у їх письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ним раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль-Хавайя й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду. Письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винуватою, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності. При цьому необхідно зауважити, що захистом не оскаржувався факт присутності двох свідків при відмові ОСОБА_3 проходити огляд на стан сп`яніння у встановлений законом спосіб.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що він не керував т/з, то вони не заслуговують на увагу, оскільки з відеозаписів вбачається, що за кермом т/з ВАЗ знаходився ОСОБА_3 , що підтвердили свідки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , зокрема пояснивши, що зазначений т/з рухався із порушенням ПДР, і водієм був саме ОСОБА_3 . Вартою уваги є також та обставина, що протягом тривалого часу спілкування з працівниками поліції ОСОБА_3 жодним чином не заперечував факту керування ним автомобілем та спілкувався з поліцейськими безпосередньо як водій, намагаючись уникнути процедури огляду на стан сп`яніння.
Вказані обставини у сукупності дозволяють зробити однозначний та безсумнівний висновок, який виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, які є предметом цієї справи, а за вказаних у протоколі про адміністративні правопорушення та в постанові судді обставин т/з керував ОСОБА_3 , так як будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.
Також наведеними вище доказами спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині того, що працівники поліції відмовили йому в проходженні огляду в закладі охорони здоров`я. Зокрема, на першу вимогу пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з ОСОБА_3 погодився, а згодом відмовився, виявивши бажання пройти огляд у медичному закладі. Працівники поліції зазначили про необхідність прослідувати разом з ними, на що ОСОБА_3 заявив, що поїде тільки на своєму автомобілі, однак він мав ознаки алкогольного сп`яніння, тому від керування був відсторонений. У послідуючому ОСОБА_3 у присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і в закладі охорони здоров`я.
Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_3 через розгляд справи у його відсутність. Так, справа надійшла до суду першої інстанції 06.11.2020, а судовий розгляд первісно призначений працівниками поліції на 10.11.2020, однак цього дня від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення судового засідання для отримання правової допомоги. 18.11.2020 захисник Лопаткін О. В. подав клопотання про відкладення розгляду справи через надання можливості ознайомитися з матеріалами справи. У трьох судових засіданнях 24.11.2020, 01.12.2020 та 10.12.2020 розгляд справи відбувся за участю ОСОБА_3 . Наступні судові засідання 18.12.2020, 11.01.2021,  15.01.2021, 20.01.2021 і 25.01.2021 не відбулися, оскільки захисник подавав клопотання про відкладення розгляду справи через знаходження ОСОБА_3 на лікуванні. 26.01.2021 захисник надіслав клопотання про відкладення розгляду справи через тимчасову непрацездатність ОСОБА_3 .
Апеляційний суд погоджується із суддею суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутність ОСОБА_3 , оскільки останній приймав особисту участь в судових засіданнях 24.11.2020, 01.12.2020 і 10.12.2020, у ході яких надав свої пояснення з приводу вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин та висловив позицію захисту, заперечивши свою винуватість, у часі обмежений не був. Факт проведення судового засідання 26.01.2021 у відсутність ОСОБА_3 сам по собі не може свідчити про порушення його права на захист, так як протягом трьох судових засідань він мав цілком достатньо часу та можливостей в повній мірі реалізувати надані йому права як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності (надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання тощо). При цьому 26.01.2021 захист ОСОБА_3 здійснював професійний адвокат, якому останній доручив надання правової допомоги, уклавши з цією метою відповідний договір, що у свою чергу узгоджується з позицією ЄСПЛ, згідно якої право на доступ до суду, закріплене у §1 ст. 6 Конвенції, «не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати §1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини» (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany). 
Що стосується доводів апеляційної скарги про скасування акта, який встановлював відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VІІІ від 22.11.2018, тобто з 01.07.2020, відповідальність, зокрема за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, виключено з ст. 130 КУпАП і закріплено у ст. 286-1 КК.
Разом з тим, ЗУ в «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 17.06.2020 № 720-IX, який набрав чинності 03.07.2020, внесені зміни до ЗУ за № 2617-VIIІ, а саме, у п. 1 Розділу І виключено підпункт 4, який запровадивши нову редакцію ст. 130 КУпАП, виключав адміністративну відповідальність за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння – відтак адміністративна відповідальність за ці дії відновлена з 03.07.2020.
Необхідно зазначити, що дійсно, ст. 130 КУпАП на офіційному веб-сайті Верховної Ради України викладена в ред. ЗУ № 2617-III від 22.11.2018 без врахування положень ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020, однак цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію дій осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, оскільки, як зазначено вище, ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020 виключено одну із норм ЗУ № 2617-V111 від 22.11.2018, у якій ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності ЗУ № 720-1Х від 17.06.2020 ст. 130 КУпАП діє в попередній редакції.
Аналогічну правову позицію у межах своїх повноважень висловив і Комітет Верховної Ради України з питань правоохоронної діяльності у листі на адресу Верховного Суду № 04-27/12-2020/241031 від 15.12.2020.
Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших НПА чи підзаконних НПА, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення ОСОБА_3   вимог п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння, процедура якого закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Таким чином, ОСОБА_3 , щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, а водій в усякому випадку не мав права ігнорувати вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення, так як «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні відносно ОСОБА_3 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
Суддя суду першої інстанції не вийшла за межі зазначених у протоколі обставин, розглянувши справу на підставі наданих сторонами (у тому числі й уповноваженою особою національної поліції, яка склала протокол про адміністративне правопорушення – ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП) та досліджених у судовому засіданні доказів, достатніх у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, –

постановив:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 26.01.2021 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Рунов В. Ю.