ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 березня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/1567/20 
Номер провадження 22-ц/816/484/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2021 року, ухваленого у складі судді Шелєхової Г.В. у м. Суми, повне рішення виготовлено 20 січня 2021 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Преобразователь» про визнання поруки припиненою,

                                                         в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 24 вересня 2014 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір поруки за виконання ТОВ «НВП «Преобразователь» зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до умов договору поруки максимальний розмір процентної ставки за користування кредитом встановлено у розмірі 56% річних. Згідно з довідкою-розрахунком, банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку з 04 вересня 2015 року до 65% річних. Позивач стверджував, що порука припинилася у зв`язку зі збільшенням банком відсоткової ставки без погодження з ним. 
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив суд визнати припиненою поруку за договором від 24 вересня 2014 року № 2096611413_1.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений, визнано припиненою поруку за договором поруки від 24 вересня 2014 року №2096611413_1.
Стягнуто з відповідачів у дольовому порядку на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп. з кожного.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог частини 1 статті 559 ЦК України в чинній редакції, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Тобто, у разі збільшення відсоткової ставки поручитель відповідає перед кредитором в обсязі передбаченому первісною відсотковою ставкою, підстави для висновку про припинення договору поруки відсутні. 
Письмових відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк учасники справи не надали.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У справі, яка переглядається, суд встановив, що 24 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладений договір поруки №2096811413_1, за яким позивач виступив поручителем перед ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання ТОВ «НВП «Преобразователь» зобов`язань за угодами.
Пунктом 1.1.2 договору поруки встановлена процентна ставка за користування кредитом: за період користування кредитом згідно п. 3.2.2.2 «Угоди 2» - 36%, за період користування кредитом у разі прострочки згідно п. 3.2.2.2 «Угоди 2» - 56% (а.с. 5). 
Встановлено, що 04 вересня 2015 року банк збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 66% (а.с. 6-8). Кредитор зазначеної обставини не спростував.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що змінивши відсоткову ставку за договором, банк збільшив обсяг відповідальності поручителя без згоди останнього, що в силу закону є підставою для припинення поруки.
Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком в повній мірі, оскільки вирішуючи спір в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції порушив, встановлені процесуальним законом, правила судової юрисдикції. 
Критеріями розмежування юрисдикції судів, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.
По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України. За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
До юрисдикції господарських судів належать спори щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. 
Аналогічного висновку щодо суб`єктної юрисдикції у спорах за подібних правовідносин, у яких фізичною особою оспорюється похідне зобов`язання від основного зобов`язання, яке виникло між двома юридичними особами, Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/1733/18.
Спір у даній справі виник з приводу припинення зобов`язань ОСОБА_1 за договором поруки, яким забезпечено виконання зобов`язань ТОВ «НВП «Преобразователь» перед ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») за кредитним договором. 
Враховуючи, що позивачем пред`явлені вимоги щодо припинення зобов`язань за договором укладеним для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи ТОВ «НВП «Преобразователь» та АТ КБ «ПриватБанк», спір у даній справі відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 20 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду. 
За змістом пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Встановивши, що спір у даній справі належить до юрисдикції господарського суду, колегія суддів частково задовольняючи апеляційну скаргу банку скасовує рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у цій справі. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 377, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                          п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 січня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Преобразователь» про визнання поруки припиненою закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 про його право протягом 10 днів з дня отримання даної постанови звернутися до Сумського апеляційного суду із заявою про направлення справи до Господарського суду Сумської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 24 березня 2021 року.

Головуючий -                                                                                О. І. Собина

Судді:                                                                                            О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко