ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18563/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  11 березня 2021 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Ключковича В.Ю.,          
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив суд:
- скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві №182/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 31 березня 2020 року;
- внести запис до Реєстру платників єдиного податку про скасування Рішення Головного управління ДПС у м. Києві №182/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 від 31 березня 2020 року;
- поновити реєстрацію ОСОБА_1 (фізичної особи-підприємця) як платника єдиного податку третьої групи з 31.03.2020.
Позов мотивовано тим, що позивачем в межах граничного терміну було перераховано грошові кошти на оплату єдиного податку, однак на неправильний рахунок, що в подальшому було виявлено та усунуто в короткий термін, а кошти спрямовані за належністю. Вважає, що такі обставини не свідчать про порушення законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску й не призвело до втрат в державному бюджеті.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої, апелянт посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема, тим що позивачем податковий борг по єдиному податку з фізичних осіб сплачено у повному обсязі 13.04.2020, що не впливає на наявність податкового боргу по єдиному податку з фізичних осіб на кожне перше число протягом двох послідовних кварталів. Разом з цим, апелянт наголошує, що ГУ ДПС у м. Києві по відношенню до позивача протиправних дій не вчинялось, а рішення прийнято відповідно до норм податкового законодавства.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам у відповідності до норм матеріального та процесуального права. 
За наведених у відзиві обставин, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з даними інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС ФОП ОСОБА_1 з 29.11.1999 перебуває на обліку в ДПІ у Святошинському районі ГУ ДПС у м. Києві, з 01.01.2012 по 31.03.2020 працював на спрощеній системі оподаткування, обліку і звітності на 3 групі платників за ставкою 5 відсотків до доходу.
Згідно з даними інтегрованих карток на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг з єдиного податку, а саме:
- 01.10.2019 - 9 511,02 грн., 
- 01.11.2019 - 8 505,02 грн., 
- 01.12.2019 - 17 302,026 грн., 
- 01.01.2020 - 17 302,02 грн., 
- 01.02.2020 - 17 302,02 грн., 
- 01.03.2020 - 17 602,71 грн.
Заборгованість по єдиному податку виникла у зв`язку з відсутністю інформації в інтегрованій картці платника про сплату податкових зобов`язань по єдиному податку, визначеному в податкових деклараціях платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 1 півріччя 2019 року та за три квартали 2019 року.
Єдиний податок в сумі 17904,00 грн. сплачено 13.04.2020. 
ГУ ДПС у м. Києві було складено акт про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування від 12.03.2020 № 119/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 .
На підставі п.299.10, 299.11 ст.299 Кодексу за недотримання платником єдиного податку ФОП ОСОБА_1 вимог п.п.8 п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 Кодексу ГУ ДПС у м. Києві 31.03.2020 було прийнято рішення №182/26-15-33-17-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку в останній день другого із двох послідовних кварталів - 31.03.2020.
Не погоджуючись із винесеними рішеннями, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у визначений законодавством строк, вчинив дії спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету, а відтак дії, які не містять, ознак бездіяльності позивача при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для виключення з реєстру платників податку. Разом з цим, судом першої інстанції зазначено, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов встановив, що висновки відповідача не ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства, у зв`язку з чим рішення, прийняте на підставі таких висновків, підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Відповідно до п. 299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиною податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у випадках, визначених пп. 298.2.3 п. 298.2 та пп. 298.8.6 п. 298.8 ст. 298 ПК України.
Відповідно до приписів пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення стали висновки контролюючого органу за результатом проведення камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку умов застосування спрощеної системи оподаткування, які зазначені в Акті від 12.03.2020                                                                 № 119/26-15-33-17-11/ НОМЕР_1 . Так, у вказаному Акті зазначається, що станом на 01.03.2020 ФОП ОСОБА_1 має борг по сплаті єдиного податку з фізичних осіб у сумі 17602,71 грн.
Вирішуючи питання щодо правомірності відповідного висновку контролюючого органу, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до п. 295.3. ПК України платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.
Відповідно до п. 296.3. ПК України платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.
Відповідно до п. 294.1. ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.
Відповідно до п. 294.2. ПK України податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду.
Відповідно до п. 296.4. ПК України податкова декларація подається до контролюючого органу за місцем податкової адреси.
Як було встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, у 2019 році позивач подав до контролюючого органу за місцем податкової адреси:
- податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2019 року;
- податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за півріччя 2019 року, якій визначено суму доходу у розмірі 190 270 гривен: сума податку 9513,50  гривен.;
-податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2019 року, в якій визначено суму доходу у розмірі 366 210  грн: сума податку 9513,50 грн. за декларацією попереднього звітного податкового періоду: сума податку 8797,00 гривен, що підлягає сплаті в бюджет за підсумками звітного податкового періоду
- податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за рік в  якій визначено суму доходу у розмірі 844774,00 грн, сума податку 18310,50  грн. за декларацією попереднього звітного (податкового) періоду: сума податку 23928,20 гривен, що підлягає сплаті в бюджет за підсумками звітного (податкового періоду). 
Всього сума податку за звітний (податковий період) 42238,70 гривен.
Позивач сплатив суму єдиного податку за 2019 рік у розмірі 42  238,70 гривен, що підтверджується наступними платежами:
- 04 липня 2019 року суму єдиного податку у розмірі 9513,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 48;
- 16 вересня 2019 року суму єдиного податку у розмірі 7  791,00 гривен, що підтверджується платіжним дорученням №60;
- 08 жовтня 2019 року суму єдиного податку у розмірі 1006,00 гривен, що підтверджується платіжним дорученням №64;
- 19 лютого 2019 року суму єдиного податку у розмірі 23928,00 гривен, що підтверджується платіжним дорученням №120.
Водночас, як вказує позивач та вбачається з матеріалів справи, в платіжному дорученні № 48 від 04 липня 2019 року та платіжному дорученні № 60 від 16 вересня 2019 року позивач помилково зазначив номер казначейського рахунку 31414698026002 (одержувач ГО, УДКСУ у Голосіївському районі).
При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи податкового органу про те, що відповідні кошти не обліковувались  у ІКПП, з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Згідно частин 4, 5 статті 45 БК України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і визнаються зарахованими до державного бюджету з дня їх зарахування.
Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що для підтвердження факту ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку необхідно встановити, що платник податків у встановлений законодавством строк не вчинював дії, спрямовані на перерахування суми грошового зобов`язання до   бюджету.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого і покладено па контролюючі органи.
У свою чергу, як правильно було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачем, у строк, передбачений ПК України, було сплачено узгоджену суму грошового зобов`язання до бюджету.
З огляду на зазначене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету в строк, встановлений Податковим кодексом України, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.   
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач у визначений законодавством строк, вчинив дії спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до Державного бюджету, а відтак дії, які не містять, ознак бездіяльності позивача при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для виключення з реєстру платників податку.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі №21-377а 15, Постанові Верховного суду від 01 серпня 2018 року по справі №813/2487/17, Постанові Верховного суду від 12 червня 2018 року по справі №826/1/16, Постанові Верховного суду від 17 січня 2018 року по справі №2a-2686/09/2670.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до приписів п. 4.1.4 ст. 4 ПК України, в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу діє принцип презумпції правомірності рішень платника податку.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що допущена позивачем помилка не свідчить про несплату необхідної суми у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю, що також визнається податковим органом.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства,  колегія суддів зазначає, що висновки відповідача не ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства, у зв`язку з чим рішення, прийняте на підставі таких висновків, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, апелянтом не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано жодних належних та допустимих доказів які б свідчили про правомірність прийнятого ним рішення у межах спірних правовідносинах.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача, не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними та таким, що прийнято відповідачем необґрунтовано.
Отже, на підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
У свою чергу, вказані представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.
Рішення на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді:                                                                                О.О.Беспалов

                                                                                          В.Ю. Ключкович