ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6583/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
за участю представника відповідача: Пилипчука Є.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпро  апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 09 вересня 2020 року, (суддя суду першої інстанції Кальник В.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Дніпро, в адміністративній справі №160/6583/20  за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області  про зобов`язання вчинити певні дії, - 
в с т а н о в и в : 
17 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 з зазначенням її прізвища, ім`я та по батькові у відповідних рядках як “ ОСОБА_1 ”, тобто, починаючи з прописної букви на початку та рядкових у подальшому.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримав у Тернівському районному відділі в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області паспорт громадянина у формі ID картки. Позивач вказав, що він не погоджується з зазначенням його прізвища, ім`я та по батькові у паспорті громадянина України у формі пластикової картки типу ІD-1, оскільки останні відображені прописними буквами “ ОСОБА_2 ”, а не “ ОСОБА_1 ”, починаючи з прописної букви на початку та рядкових у подальшому, тому для виправлення написання даних позивач звернувся до Тернівського районного відділу в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з проханням замінити йому паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ІD-1 з виправленням та правильним зазначенням його ПІБ, як “ ОСОБА_1 ”. Проте, відповідачем усно було відмовлено у здійсненні будь-яких дій, з посиланням на неможливість їх вчинення. З посиланням на ч. 1 статті 201 Цивільного кодексу України, зазначив, що оскільки прізвище, ім`я та по батькові є особистим немайновим благом та дає можливість набувати прав та створювати для себе цивільні обов`язки, а також здійснювати ці права та виконувати цивільні обов`язки під своїм іменем, то їх перекручення є, на думку позивача, порушенням його прав та підлягає виправленню. 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 з зазначенням її прізвища, ім`я та по батькові у відповідних рядках як “ ОСОБА_1 ”, тобто, починаючи з прописної букви на початку та рядкових у подальшому. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 з зазначенням її прізвища, ім`я та по батькові у відповідних рядках як “ ОСОБА_1 ”, тобто, починаючи з прописної букви на початку та рядкових у подальшому.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом з моменту, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, оскільки паспорт у формі ID картки позивачем отримано в липні 2017 року, а з адміністративним позовом позивач звернулась лише в червні 2020 року, тобто після спливу майже 3-х років. Крім того, відповідач зазначає, що видача паспорту громадянина України гр. ОСОБА_1 відбулась із дотриманням правил написання ПІБ особи, визначених Кабінетом Міністрів України. Також, відповідач зазначив, що нормативними документами не передбачається зміна регістру (розкладки) та взагалі відсутня така можливість під час внесення прізвища, імені та по батькові до ЄДДР та відповідно до паспорта громадянина України у вигляді ID-картки. ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не може на власний розсуд вносити інформацію великими чи маленькими літерами до ЄДДР та в подальшому до паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, тому підстави для задоволення позовних вимог – відсутні.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_3 07 липня 2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 липня 2017 року, виданим Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №375. 
Шелех ОСОБА_5 у Тернівському районному відділі в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області отримала паспорт громадянина у формі ID-картки, документ № НОМЕР_2 , запис №19811102 - 02704, орган, що видав - 1230, дата видачі - 19 липня 2017 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 . Органом, що видав документ (код підрозділу 1230), є Тернівський районний сектор в м. Кривий Ріг ГУ ДМС у Дніпропетровській області за адресою: 53000, м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, 21.
          З копії паспорту позивача вбачається, що прізвища, ім`я та по батькові у паспорті громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 відображені прописними буквами “ ОСОБА_2 ”.
В своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що вона зверталась до Тернівського районного відділу в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з проханням замінити паспорт громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 з виправленням та правильним зазначенням його ПІБ як “ ОСОБА_1 ”, однак їй було усно відмовлено у внесенні виправлень в паспорт. 
Вважаючи таке написання свого прізвища у паспорті громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 протиправним позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність у вигляді не видачі позивачеві  паспорту громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 з зазначенням її прізвища, ім`я та по батькові у відповідних рядках як “ ОСОБА_1 ”, тобто, починаючи з прописної букви на початку та рядкових у подальшому, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з частиною першою  статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За приписами  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах “Стаббігс на інші проти Великобританії”, “Девеер проти Бельгії”).
Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.  Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Як видно з матеріалів справи позивач вважає, що її права та законні інтереси порушені внаслідок видачі їй паспорту громадянина України у формі пластикової картки типу ID-1 із відображеннням ПІБ прописними буквами “ ОСОБА_2 ” замість написання ПІБ починаючи з прописної букви на початку та рядкових у подальшому – «Шелех ОСОБА_5 ».
Між тим, як встановлено судом із копії паспорту позивача, документ у вигляді пластикової картки типу ID-1 ОСОБА_1 було видано 19.07.2017 року, отже саме в 2017 році  - з моменту отримання паспорту, позивач дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав.
При цьому, з адміністративним позовом про зобов`язання відповідача вчинити певні позивач звернулась лише 12.06.2020 року, тобто після спливу шестимісячного строку звернення до суду з позовом з моменту коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. 
Посилання позивача не те, що вона зверталась до Тернівського районного сектору у м.Кривому Розі із певними зверненнями усно та письмово, на думку суду не може розцінюватись як підстава для поновлення строку звернення до суду, або відрахування строку звернення до суду з іншої дати,  оскільки матеріали справи не містять відповідних звернень позивача, відтак ОСОБА_1 не доведено того, що вона зверталась до  Тернівського районного сектору у м.Кривому Розі саме із вимогою внесення виправлень в її паспорт в частині написання ПІБ,  а відповідним органом  не було надано відповідей на вказані звернення. 
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом, в той же час, ОСОБА_1 не заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відзиві на адміністративний позов, поданому до суду першої інстанції, відповідач зазначає, що позивачем порушено строк на подання адміністративного позову у даній справі визначений ст. 122 КАС України.
Однак, суд першої інстанції при розгляді даної справи на вищевказане уваги не звернув, внаслідок чого прийняв рішення суду із грубим порушенням вимог норм процесуального права, що  є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
У відповідності до ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається  у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238,240 КАС України.
Відповідно до ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає адміністративним позов без розгляду з підстав передбачених ч. 3 та 4 ст. 123 КАС України.
З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати, а адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду. 
Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 319, 321, 325 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 09 вересня 2020 року в адміністративній справі №160/6583/20 – скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
                    Постанова в повному обсязі складена 24.03.2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай