ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1401/21 Справа № 212/4180/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Голуб О.О.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо - збагачувальний комбінат», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на  рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року, яке ухвалене суддею Власенко М.Д. в м. Кривому Розі та повне судове рішення суду складено 12 серпня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ :
В червні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка від професійного захворювання.
В обґрунтування позову зазначила, що чоловік позивача ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача протягом тривалого часу в умовах впливу шкідливих факторів, внаслідок чого отримав професійне захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, довідкою комунальної установи «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, серії НОМЕР_1 від 17 грудня 2019 року, встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням, яке виникло внаслідок тривалої праці в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача. 
Вважає, що внаслідок смерті чоловіка їй завдано моральної шкоди, оскільки змінилось її життя, вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про його смерть не залишають її до теперішнього часу. До загибелі чоловіка, вони разом з ним та їхнім сином були дружньою родиною, підтримували один одного, для чоловіка його сім`я була, як і він для них - сенсом всього життя, надією, радістю. Задля них чоловік важко працював, щоб забезпечити їм повноцінне життя. Смерть чоловіка завдала психологічну травму всій їхній сім`ї та змусила позивача докладати додаткових зусиль на організацію її життя. Тому, просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання 350 00 гривень. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1   в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання 80 000 грн. без урахування податку на доходи фізичних осіб.
Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
В задоволенні іншої частини позову - відмовлено. 
В апеляційній скарзі ПрАТ «ПівнГЗК», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути моральну шкоду з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції не було враховано, що загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів  ОСОБА_2 складав 12 років, з них він працював на  ВАТ «ЦГЗК» - 8 років; на  ТзОВ «Кривбасремонт» - 2 роки 5 місяців; та на підприємстві відповідача лише 1 рік 6 місяців.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно завищеним.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Тернівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу Дніпропетровській області від 11 вересня 2003 року (а.с. 12).
ОСОБА_2 з 09 вересня 1997 року по 01 квітня 1999 року працював слюсарем черговим та з ремонту устаткування ремонтного цеху №2 управління ремонту ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». З 01 серпня 2001 року по 01 лютого 2009 року - слюсарем черговим та з ремонту устаткування ремонтного дільниці та з ремонту устаткування обладнання фабрики огрудкування дільниці приготування шихти та управління ремонту ВАТ «Центральний ГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «Центральний ГЗК». З 24 лютого 2009 року по червень 2011 року - слюсарем з ремонту обладнання збагачувальної фабрики та фабрики огрудкування ТзОВ «Кривбасремонт» (а.с. 13-17)
Відповідно до п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання №11 від 20 липня 2011 року, причиною професійного захворювання  ОСОБА_2 є робота в шкідливих умовах праці, зокрема на підприємстві ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК», де він виконував роботу, яка характеризувалася запиленістю повітря робочої зони, з вмістом вільного диоксиду кремнію в концентраціях, що перевищували норми ГДК (а.с. 15-16).
Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання у  ОСОБА_2  є його робота на протязі 12 років в умовах впливу на організм пилу з вмістом вільного диоксиду кремнію в концентраціях, що перевищували норми ГДК (а.с. 16).
ОСОБА_2  помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 19).
Відповідно до довідки комунальної установи «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, Серії НОМЕР_1 від 17 грудня 2019 року, встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням (а.с. 20).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до ст.ст. 1167, 1168 ЦК України, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю чоловіка внаслідок отриманого ним професійного захворювання з відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Отже, право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю особи, спричиненого професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв`язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім`ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.  
Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Як вбачається з матеріалів справи, Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20 липня 2011 року, довідкою посмертного огляду по встановленню причинного зв`язку між смертю та профзахворюванням від 17 грудня 2019 року, встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої праці в умовах впливу шкідливих факторів, зокрема на підприємстві відповідача, що потягло за собою, в подальшому, смерть  ОСОБА_2 , що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата чоловіка завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань, яка виникла з вини, зокрема, відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано, що загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів  ОСОБА_2 складав 12 років, з них він працював на ВАТ «ЦГЗК» - 8 років; на  ТзОВ «Кривбасремонт» - 2 роки 5 місяців; та на підприємстві відповідача 1 рік 6 місяців, з огляду на наступне.
Згідно роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.
На думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наведені роз`яснення, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, який складає 1 рік 6 місяців із загального періоду роботи у шкідливих умовах 12 років, у зв`язку з чим завищив розмір стягнутої моральної шкоди.
За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, тривалість роботи чоловіка позивача на ПрАТ «ПівнГЗК» в період 09 вересня 1997 року по 01 квітня 1999 року, тобто 1 рік 6 місяців із загального періоду роботи у шкідливих умовах 12 років, вважає необхідним змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК»на користь позивача зменшивши його з 80 000 гривень до 40 000 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду - зміні в частині розміру моральної шкоди, та зменшення його з 80 000 грн. до 40 000 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року змінити в частині розміру моральної  шкоди, стягнутої  з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши цей розмір з 80 000 грн. до 40 000 (сорок тисяч) грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: