Постанова
Іменем України
19 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 639/2621/17
провадження № 51-3796км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016220500001176 від 30 квітня 2016 року, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, останнього разу за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2013 року за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, 23 червня 2014 року звільненого за амністією,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2018 року, залишеним без зміни оскаржуваною ухвалою Харківського апеляційного суду від 
02 червня 2020 року, ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у  виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У задоволенні цивільних позовів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_6   відмовлено у зв`язку з добровільним відшкодуванням шкоди останнім.  
Згідно з вироком районного суду ОСОБА_6 30 квітня 2016 року приблизно 
о 03:20 у приміщенні ресторану «Шашличний двір» (м. Харків, вул. Полтавський шлях, 115), у ході розмови з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що перебуває у громадському місці, вирішив вчинити хуліганські дії, пов`язані з грубим порушенням громадського порядку, які повинні були супроводжуватися особливою зухвалістю, поєднаною із завданням побоїв та тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
При цьому ОСОБА_6 , проявляючи явну неповагу до суспільства, діючи нахабно, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності, проявляючи особливу зухвалість, умисно, використовуючи в якості знаряддя злочину заздалегідь заготовлений ним для нанесення тілесних ушкоджень аерозольний балончик зі сльозоточивою речовиною, привів його в дію, направивши розпилену речовину в обличчя ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та
  ОСОБА_8 . Після впливу дії аерозольного балончику потерпілі були змушені вийти з приміщення ресторану, тобто було тимчасово порушено нормальну діяльність вказаної установи.
Після цього, ОСОБА_6 , вийшовши із приміщення ресторану, продовжуючи свої хуліганські дії,   порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно знову застосував відносно ОСОБА_7 аерозольний балончик зі сльозоточивою речовиною, направивши розпилену речовину в обличчя потерпілого, одразу після чого  почав виражатися на адресу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ненормативною лексикою, а потім, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно наніс ОСОБА_8 один удар кулаком в обличчя, від чого останній упав на землю, втративши свідомість. При цьому ОСОБА_6 , незважаючи на безпорадний стан ОСОБА_8 , діючи з особливою зухвалістю, продовжив наносити удари ногами по тулубу потерпілого.
Потім ОСОБА_6 , продовжуючи порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно почав наносити удари кулаками ОСОБА_7 в ліву та праву частину голови, а також наніс декілька ударів ногами по рукам потерпілого, який намагався ухилитися та захиститися від ударів нападника. У подальшому ОСОБА_7 , переживаючи за своє здоров`я, почав тікати від ОСОБА_6 , однак той наздогнав його неподалік від ресторану та, продовжуючи свої хуліганські дії, знову наніс декілька ударів кулаками в голову потерпілого. Від отриманих ударів ОСОБА_7 упав на землю, а 
ОСОБА_6 , не дивлячись на ту обставину, що потерпілий перебуває у положенні лежачи на землі, знову наніс йому декілька ударів у ділянку тулуба.
Надалі тривалі хуліганські дії ОСОБА_6 приблизно о 04-й годині були припинені співробітниками патрульної поліції, які прибули на місце події.
Таким чином, своїми активними та протиправними діями 
ОСОБА_6 , перебуваючи у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, безпричинно спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 – тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Прокурор у своїй касаційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду через істотні порушення кримінального процесуального закону, а саме положень ст. 419 КПК України, та через невідповідність призначеного 
ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор підтримала касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й  процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі обставини, що були предметом оцінки судів першої та  апеляційної інстанцій, перегляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України у касаційному порядку не підлягають.
Доводи про невідповідність призначеного засудженому покарання унаслідок м`якості колегія суддів вважає безпідставними. 
Так, мотивуючи своє рішення щодо справедливого виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 , суд урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення.
Зокрема, судом було встановлено, що ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення хуліганства, офіційно не працює, неодружений, на час затримання перебував у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні неповнолітнього сина, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, хворіє хронічним бронхітом, після вчинення кримінального правопорушення з 10 червня 2016 року до 12 квітня 
2017 року перебував у розшуку.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнав його щире каяття у скоєному та відшкодування шкоди потерпілим.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , встановлено не було.
Оцінивши наведені обставини у їх сукупності суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення винній особі покарання у  виді позбавлення волі у межах санкції частини інкримінованої йому статті закону України про кримінальну відповідальність.
Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного 
ОСОБА_6 покарання, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною  скаргою сторони обвинувачення, урахував зазначені обставини,  перевірив доводи прокурора про необхідність призначення винному більш суворого покарання, однак дійшов обґрунтованого висновку про те, що збільшення ОСОБА_6 строку покарання  у виді позбавлення волі в достатній мірі не буде ефективно впливати на виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, оскільки призначене винному покарання він фактично вже відбув.
З урахуванням наведених обставин, які мають значення для визначення справедливого виду та розміру покарання винній особі, обране покарання місцевим судом, є справедливим і відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо мети покарання. 
Підстав вважати покарання, призначене засудженому, несправедливим унаслідок м`якості, на чому наполягає прокурор у своїй касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Також, як видно з матеріалів провадження, а саме змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду та змісту апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції, залишаючи останню без задоволення, виконав вимоги процесуального закону, навів у своєму рішенні вичерпні мотиви та положення закону, якими він керувався при постановленні ухвали.
Оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.  
Таким чином, у ході перевірки матеріалів провадження колегія суддів не встановила підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, — без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
                                                    
ОСОБА_1 	ОСОБА_3 	ОСОБА_2