Ухвала
19 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 344/3865/20
провадження № 61-1586ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бандура Володимир Олексійович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на утримання одного з подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просивприпинити право ОСОБА_2 на стягнення з нього аліментів на її користь з моменту її офіційного працевлаштування. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що 27 жовтня 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб. У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 30 січня 2017 року шлюб між ними розірвано, а малолітню доньку залишено проживати з матір`ю. Рішенням суду від 31 березня 2017 року вирішено стягувати з                    нього на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі по 500 грн, щомісячно, починаючи з 26 січня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач                    02 жовтня 2017 року вийшла з декретної відпустки та почала працювати на посаді інженера у ДП ВО «Карпати», де працює по сьогодні і отримує дохід достатній для її забезпечення і не потребує сторонньої матеріальної допомоги. Також, ОСОБА_2 отримує від нього аліменти на утримання дитини та живе зі своїми батьками, які також їй матеріально допомагають та доглядають за дитиною. 14 липня 2017 року його звільнено з місця роботи ПП «Явір 2005». В подальшому з 27 листопада              2017 року до 15 грудня 2018 року він надавав соціальні послуги ОСОБА_4 та отримував дохід у розмірі 174 грн щомісячно у вигляді компенсації за надання соціальних послуг громадянину похилого віку, інваліду ІІ групи. Крім того,                ОСОБА_1 вказав, що він одружений. У зв`язку з довготривалим утриманням ОСОБА_4 , забезпеченням нової сім`ї, сплати аліментів відповідачу на утримання дитини, позивач зазнає значних фінансових витрат і неспроможний у подальшому утримувати колишню дружину, а оскільки відповідач отримує самостійний дохід з жовтня 2017 року, тому вважає, що відсутня необхідність у сплаті відповідачу щомісячно 500 грн. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити. 
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням                              від 29 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, в задоволенні позову відмовив.
28 січня 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бандура В. О., подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення не передаючи справи на новий розгляд.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про припинення платежів або видач ціна позову визначається сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік.
Предметом позову у цій справі є припинення стягнення аліментів, сукупний розмір яких за один рік не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (270 000 грн), тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях застосовано норму права без урахування висновку, викладеного в постанові Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.      
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бандура Володимир Олексійович, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на утримання одного з подружжя.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                                        В. С. Жданова
            
                                                                                                                        Є. В. Коротенко