КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/15544/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2377/2021

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
11 березня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Мостової Г.І., Семенюк Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року у складі судді Луценка О.М.,
у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Соверн» (далі - ПрАТ «СК «Соверен») звернулося у суд із позовом ОСОБА_1 про  відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.
 
Позов обґрунтовано тим, що 11.02.2015 року на території ДП «МА «Бориспіль» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .
 
ОСОБА_1 стверджує, що у скоєнні правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП встановлена Бориспільським міськрайонним судом Київської області у постанові від 29.05.2015 року.
 
Згідно звіту №1865 СПД-фізичної особи ОСОБА_3 від 27.02.2015 року про вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_2 , рахунку фактури №ФОП-001309 від 18.08.2015 року про фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля складено страховий акт №08/15-09Т від 18.08.2015 року та розрахунок страхового відшкодування, сума якого склала 387 670 грн. 
 
Автомобіль «Мерседес» д/н НОМЕР_2 був застрахований власником в страховій компанії «Соверн» за договором страхування транспортного засобу №1-130-005/14 від 07.04.2014 року. 
 
За вказаною ДТП, ПрАТ «СК «Соверн» виконуючи свої договірні зобов`язання перед страхувальником, здійснила страхове відшкодування у розмірі 387 670 грн.
 
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Мазда» д/н НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Країна», то нею позивачу було виплачено суму страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 49 000 грн. 
 
Таким чином, різниця із сумою невідшкодованих витрат позивача на виплату страхового відшкодування становить 338 670 грн.
 
У зв`язку із цим, позивач просив стягнути з винуватця ДТП ОСОБА_1 338 670 грн., які є сумою невідшкодованих витрат позивача на виплату страхового відшкодування.
 
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Соверен» відмовлено.
 
В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Соверен» посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.  
 
Вказано, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що не містить вичерпних висновків суду. Зазначено, що судом першої інстанції під час встановлення обставин справи не враховано  наявні у справі докази , а також висновок експерта від 14.07.2015 року № 9-37 чим порушено вимоги ст. 76 ЦПК України.
 
 У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Білик Д.А. в інтересах ОСОБА_4 просить рішення районного суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
 
В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача, вказує, що районний суд  обґрунтовано дійшов висновку, про те, що позивачем не надано доказу, що саме відповідач є особою винною у порушенні ПДР України та спричиненні ДТП. Вина відповідача не доведена у передбаченому законом порядку і не встановлена рішенням суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. 
 
Також не погоджується з твердженнями позивача щодо порушення судом вимоги      ст. 76 ЦПК України,  а саме не врахування висновку експерта від 14.07.2015 року № 9-37, з підстав того, що вказаний документ не може вважтись висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України.
 
Вислухавши пояснення Бондаренка Ю.С. в інтересах ПрАТ «СК «Соверен», який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Білик Д.А. в інтересах ОСОБА_4 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну такою, що підлягає задоволенню, враховуючи таке.
 
Як убачається з матеріалів справи, 11.02.2015 року на території ДП «МА «Бориспіль» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мазда» д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .
 
З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2014 року між ПрАТ «СК «Соверн» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №1-130-005/14, предметом якого є страхування транспортного засобу «Мерседес» д/н НОМЕР_2 (а.с.10-11 т. 1).
 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника (володільця) автомобіля «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПАТ «СК «Країна» на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ № АІ/7338411.
 
Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а.с. 20 т.1).
 
На основі Звіту №1865 СПД -фізичної особи ОСОБА_3 від 27.02.2015 року про вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_2 , рахунку фактури №ФОП-001309 від 18.08.2015 року про фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля складено страховий акт №08/15-09Т від 18.08.2015 року та розрахунок страхового відшкодування, сума якого склала 387 670 грн. (а.с. 23-71 т.1).
 
Відповідно до платіжного дорученням №1352 від 18.08.2015 року та №172 від 19.08.2015 року страхове відшкодування у розмірі 387 670 грн. ПрАТ «СК «Соверн» у повному обсязі перерахувало за ремонт автомобіля (а.с. 8, 9 т.1).
 
17.09.2015 року постановою слідчого СВ ЛВ в а/п «Бориспіль» ГУМВС України в Київській області закрито кримінальне провадження № 1201511011000032 у зв`язку з відсутністю у діянні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.
 
30.09. 2015 року ПАТ «СК «Країна» здійснило ПрАТ «СК «Соверен» виплату у сумі 49 000 грн за полісом ОСЦПВВНТЗ № АІ/733841.
 
23.11.2015 року постановою Апеляційного суду міста Києва скасовано постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.05.2015 року щодо визнання вини ОСОБА_1 у настанні ДТП, матеріали справи направлено до СВ ЛВ в а/п «Бориспіль» ГУМВС України в Київській області для приєднання до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження від 11 лютого 2015 року № 120151 1011000032.
 
06.06.2016 року постановою Бориспольської місцевої прокуратури Київської області скасовано постанову слідчого СВ ЛВ в а/п «Бориспіль» ГУМВС України в Київській області від 17.09.2015 року про закриття кримінального провадження                               № 1201511011000032.
 
Відмовляючи в задоволенні позовний вимог, районний суд виходив з того,  що позивачем не надано доказу того, що саме відповідач є особою, винною у порушенні Правил дорожнього руху України та спричиненні дорожньо-транспортної пригоди.  Вина відповідача не доведена у передбаченому законом порядку і не встановлена рішенням суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. 
 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду, виходячи з наступного.
 
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.
           
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.        
         
 Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального права, з огляду на таке.
 
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
 
У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
 
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
 
Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
 
За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
 
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
 
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
 
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.  Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
 
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
 
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Як вбачається, з матеріалів справи, постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2015 року та постанова  слідчого СВ ЛВ в а/п «Бориспіль» ГУМВС України в Київській області від 17 вересня 2015 року, якими встановлювалася вина ОСОБА_1 у настанні ДТП, скасовані.
 
Між тим,  відсутність вироку суду у кримінальному провадженні або постанови суду у справі про адміністративний проступок за результатами розслідування обставин настання ДТП не звільняє відповідача у цивільному процесі від обов`язку доказування відсутності своєї вини, з огляду на частину другу статті 1166 ЦК України.
 
Окрім цього, районний суд залишив поза увагою висновок № 9-37 від 14.07.2015року  комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, проведених Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у кримінальному провадженні, внесеному  до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 11.04.2015року за № 12015110110000032 за результатами дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля марки «Мазда» СХ-7, д.н.з НОМЕР_1 , яким керувала  ОСОБА_1 та автомобілем  «Мерседес-Бенз S550» д.н.з НОМЕР_2 під керуванням  ОСОБА_2   (а.с.30-46).
 
 За результатами проведеного експертного дослідження встановлено, що  з технічної точки зору, небезпека для руху водію автомобіля «Мерседес-Бенз S550», д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_2 виникла з моменту  зміни напрямку  руху автомобіля  «Мазда»  д.н.з НОМЕР_1 у небезпечному  напрямку смуги руху автомобіля «Мерседес-Бенз S550».
 
У даній  дорожньо-транспортній  ситуації водію автомобіля Мазда  д.н.з НОМЕР_1 необхідно було діяти у відповідності до  вимог п.10.1 та п.16.3 ПДР.
 
У даній  дорожній ситуації технічна можливість запобігти зіткненню транспортних засобів  полягала у  виконанні водієм  автомобіля «Мазда»  д.н.з НОМЕР_1   вимог п.10.1 та 16.3 ПДР України.
 
У даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія  автомобіля «Мазда» д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_1   не відповідали  вимогам п.10.1 та 16.3 ПДР України.
 
Отже, матеріалами комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, яка проведена хоча і у кримінальному провадженні, проте  підстав для сумніву у об`єктивності складених висновків не встановлено, визнано доведеним, що  дії водія  автомобіля «Мазда» д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, за наслідком якої автомобіль ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.
 
Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності своєї вини у заподіянні збитків позивачу у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.
 
Факт завдання шкоди, внаслідок пошкодження його автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_2 , в результаті ДТП з вини відповідача та розмір завданої шкоди підтверджується звітом №1865 СПД-фізичної особи ОСОБА_3 від 27.02.2015 року про вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Мерседес» д/н НОМЕР_2 , рахунку фактури №ФОП-001309 від 18.08.2015 року про фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля складено страховий акт №08/15-09Т від 18.08.2015 року та розрахунок страхового відшкодування, сума якого склала 387 670 грн. (а.с. 23-71 т.1).
 
Також, встановлено, що ПАТ «СК «Країна», у якій відповідач на момент ДТП застрахувала свою цивільно-правову відповідальність за полісом ОСЦПВВНТЗ, сплатило на користь ПрАТ «СК «Соверен» частину виплаченого страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика.
 
       Встановлено, що висновки страхових компаній щодо своєї вини ОСОБА_1 не оспорювала, проти відшкодування ПрАТ «СК «Соверен» та ПАТ «СК «Країна» шкоди не заперечувала.
 
 За таких обставин,  висновки суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову колегія суддів визнає поспішними, необґрунтованими, такими, що зроблені з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. 
 
 Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково  та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинами справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
З урахуванням того, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення у справі про задоволення позовних вимог, то судом апеляційної інстанції вирішується питання про розподіл судових витрат.
 
Таким чином, враховуючи те, що апеляційна підлягає задоволенню скарги у повному обсязі з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Соверен» слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору,у розмірі 8 466 грн. 75 коп. (3 386, 70 +5080, 05).
 
Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» задовольнити.
 
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1  на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 338 670 грн.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Соверен» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 8 466 грн. 75 коп.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                             
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено  18 березня 2021  року.

Суддя-доповідач: 

Судді: