УХВАЛА

18 січня 2021 року  
Київ
справа №826/19902/14
адміністративне провадження №К/9901/31307/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Мельник-Томенко Ж.М., Шевцової Н.В.,
перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора    
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року
у справі №826/19902/14                    
за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, в якій просила суд:
- скасувати наказ Генерального прокурора України від 01.12.2014 року №2716у про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого помічника заступника Генерального прокурора України - начальника Головного управління;
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого помічника заступника Генерального прокурора України - начальника Головного управління з 02.12.2014 року;
- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.12.2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 01.12.2014 року №2716у про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого помічника заступника Генерального прокурора України - начальника Головного управління.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого помічника заступника Генерального прокурора України - начальника Головного управління з 02.12.2014 року.
Вирішено стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток в розмірі 1165034,67 грн. (один мільйон сто шістдесят п`ять тисяч тридцять чотири гривні 67 коп.) за час вимушеного прогулу з 02.12.2014 року по 28.05.2020 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено
Не погоджуючись з вищенаведеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2020 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та надано час скаржнику для усунення недоліків.
28 грудня 2020 року Офіс Генерального прокурора подав до суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом із платіжним дорученням про сплату судового збору №4944 від 21.12.2020 року у розмірі, визначеному в ухвалі суду від 08.12.2020 року.
Отже, за правилами частини 1 статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №826/19902/14 є посилання у касаційній скарзі на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень, неправильно застосовано норми матеріального права, яке полягає у неправильному застосуванні до вказаних правовідносин частини З статті 1, пунктів 3, 7, 8 частини 1 статті З, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VІІ, у застосуванні до вказаних правовідносин ст. 61 Конституції України, яка не підлягала застосуванню.
Предметом спору у справі є законність наказу про звільнення позивача з публічної служби на підставі п. 7-2 ч. 1 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із застосуванням до нього обмежень, передбачених статтями 1, 3 Закону № 1682-VІІ, справа щодо конституційності деяких положень якого розглядається Конституційним Судом України з 2015 року. Остаточне рішення до цього часу не прийнято. При цьому провадження у цих справах відкрито, у тому числі, за трьома конституційними поданнями Верховного Суду України.
Водночас судами застосовано статтю 61 Конституції України, статтю 235 КЗпП України без урахування висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №800/186/17 (постанова від 31.01.2019 року), а також у справі № 800/235/17 (постанова від 21.05.2020 року) щодо застосування Закону № 1682-VІІ у подібних правовідносинах, де суд вказав, що мета застосування Закону № 1682-VІІ для захисту прав і свобод інших людей є легітимною, а його застосування має сприяти дотриманню балансу між потребами демократичної держави та захисту демократії і правами людини.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України рішення у справі підлягають касаційному оскарженню у зв`язку із неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Крім того, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для Офісу Генерального прокурора.
Значний суспільний інтерес цієї категорії справ підтверджується численними публікаціями у засобах масової інформації та є загальновідомим фактом.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, оскільки вказані скаржником доводи є достатньо обґрунтованими та потребують перевірки.
Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, а саме - неврахування судом апеляційної інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 31.01.2019 року у справі №800/186/17 та постанові від 21.05.2020 року у справі № 800/235/17 щодо звільнення прокурора на підставі Закону України «Про очищення влади».
Також скаржником заявлено клопотання про зупинення виконання судових рішень.
Проте, як убачається з вимог статті 340 КАС України, питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються, вирішується суддею-доповідачем у порядку підготовки справи до касаційного розгляду, а не на стадії відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 328-330, 334, 335, 338, 340 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі №826/19902/14.
Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва справу №826/19902/14.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                           В.Е. Мацедонська

Судді                                                                                                                                                                                                  Ж.М. Мельник-Томенко

                                                                                                           Н.В. Шевцова