Ухвала
 
15 січня 2021 року
м. Київ
справа № 431/1397/20
провадження № 51 - 6263 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 26 червня 2020 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 5 жовтня 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений порушив питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 4 ч. 2 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Проте вказаних приписів закону ОСОБА_4 належним чином не виконав.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Тому, посилаючись на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування такого рішення, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку Старобільського районного суду Луганської області та ухвали Луганського апеляційного суду від 5 жовтня 2020 року у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального закону при вирішенні цивільного позову.
Однак, посилаючись на неправильне застосуванням норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», засуджений вказує на порушення, які, на його думку, були допущені апеляційним судом і полягали 
у неналежній перевірці правильності вирішення судом першої інстанції цивільного позову. Хоча ці обставини ніким не оспорювалися в апеляційному порядку і не були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Таким чином в касаційній скарзі засудженого відсутні обґрунтовані доводи щодо незаконності ухвали апеляційного суду про скасування якої він також порушує питання.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, в прохальній частині касаційної скарги, засуджений порушує питання про скасування вироку Луганського апеляційного суду від 26 червня 2020 року щодо нього, якого взагалі не існує. Вказане позбавляє можливості встановити дійсну позицію засудженого щодо результатів касаційного розгляду.
За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу засудженого, надавши йому строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху 
і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                           ОСОБА_3