ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/11577/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 березня 2021 року                                                                                          м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
при секретарі                    - Дмитренко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправним наказу та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому, з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №  948 від 14 травня 2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського СРПП № 2 Вишгородського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 » та наказ відповідача від 31 травня 2019 року № 246 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського СРПП № 2 Вишгородського ВП ГУНП в Київській області;
- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 14 травня 2019 року № 948 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського СРПП № 2 Вишгородського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 » та наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 31 травня 2019 року № 246 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Київській області поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 01 червня 2019 року.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 червня 2019 року по 25 листопада 2020 року у розмірі 196975,71 грн.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач мав у своєму розпорядженні достатньо широкий спектр передбачених частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту видів дисциплінарної відповідальності, натомість одразу обрав найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, не врахувавши при цьому усіх обставин вчинення позивачем правопорушень, відсутності тяжких наслідків ДТП, значної матеріальної шкоди та не врахував характеристику особи позивача.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ НП в Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування фактичних обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справ. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач своїми діями дискредитував звання поліцейського, оскільки поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті. Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет Національної поліції України її та їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення - звільнення зі служби.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі правові позиції Верховного суду є недоречними, оскільки стосуються осіб, які здійснювали керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння та вчиняли корупційні злочини. Зазначені висновки не мають жодної аналогії з обставинами у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, що винесенню оскаржуваних наказів стосовно притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби передували такі події.
Згідно з інформаційною довідкою відповідача від 22 квітня 2019 року № 35 до ГУ НП в Київській області надійшла інформація про дорожньо-транспортну пригоду за участю поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Вишгородського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ході попередньої перевірки встановлено, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 , перебуваючи за кермом автомобіля марки «Фольксваген Пассат», номерний знак НОМЕР_1 (Республіка Литва), рухаючись по вул. О. Теліги в м. Києві, не дотримуючись безпечної дистанції руху та не врахувавши дорожньої обстановки, допустив зіткнення із задньою частиною автомобіля марки «Рено Логан», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_2 , яка рухалася у попутному напрямку та здійснила зупинку на забороняючий сигнал світлофора.
Надалі, ОСОБА_1 місце події залишив, не дочекавшись працівників поліції, не задокументувавши факту ДТП відповідно до чинного законодавства України. При цьому, сержант ОСОБА_1 перебував поза службою, у однострої, без вогнепальної зброї.
За зазначеними фактами наказом ГУ НП в Київській області наказом № 790 від 23 квітня 2019 року призначено службове розслідування з метою виявлення можливих фактів порушень службової дисципліни ОСОБА_1 , для чого утворено дисциплінарну комісію.
Відповідно до висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУ НП в Київській області генералом поліції третього рангу Ценовим Д.М. 13 травня 2019 року, окрім вищевказаних подій встановлено, що 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 прибув до Вишгородського ВП ГУНП в Київській області, де йому проведено тест на факт вживання алкогольних напоїв (результати тесту 0% проміле), а також було доставлено до Вишгородської ЦРЛ, де у останнього взято кров для відповідного аналізу на вміст алкоголю (за довідкою № 606 від 07 травня 2019 року під час проведення огляду об`єктивних візуальних ознак алкогольного сп`яніння не виявлено). В результаті ДТП постраждалі відсутні, тілесних ушкоджень ніхто не отримав, автомобіль ОСОБА_2 отримав незначних механічних пошкоджень.
Стосовно ОСОБА_1 працівниками УПП у м. Києві ДПП НП України складено протоколи про адміністративні правопорушення ДПР18 № 308796 за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та ДПР18 № 308798 за правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП.
Проаналізувавши матеріали службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку, що у діях поліцейського СРПП № 2 Вишгородського ВП ГУНП в Київській області сержанта поліції ОСОБА_1 встановлені порушення підпункту 2 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, підпункту 1 пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів а,б,в,д,е,є пункту 2.10 розділу 2 Правил дорожнього руху України, що виразилося у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зникненні з місця події, неповідомленні про вказаний факт керівництву підрозділу, керівництву ГУ НП в Київській області або найближчому органу поліції, вживанні після скоєння ДТП алкогольних напоїв.
Судом першої інстанції також встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року у справі № 761/18602/19 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 122-4 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255,00 гривень.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 серпня 2019 року у справі № 761/18601/19 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП., провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.
Проте, позивач своєї вини у скоєнні адміністративних правопорушень не заперечував, вину визнав.
При цьому, суд першої інстанції акцентував увагу, що письмові пояснення від ОСОБА_1 відібрано вже після затвердження висновку за результатами службового розслідування - 14 травня 2019 року. У поясненнях позивачем зазначено, що він вживав алкоголь вже після вчинення ДТП.
А також на тому, що повний комплект документів, що входить до матеріалів дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , відповідачем упродовж розгляду даної справи не надано, у зв`язку з чим здійснювалась оцінка за наявними у матеріалах справи доказами.
Водночас, із наявних матеріалів суд першої інстанції не зміг встановити, яким чином позивача ознайомлено із матеріалами службового розслідування, зокрема, з висновками дисциплінарної комісії. Зокрема, сам позивач зазначив, що протягом здійснення службового розслідування та після його закінчення з матеріалами та висновками його не знайомили, лише 31 травня 2019 року йому видано витяг з наказу № 246 о/с, з якого він дізнався про звільнення зі служби в поліції.
На підставі висновку службового розслідування наказом відповідача від 14 травня 2019 року № 948 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказом від 31 травня 2019 року № 246 о/с звільнено за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
Не погоджуючись з фактом притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, оскарживши накази про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580 -VIII (далі - Закон № 580 -VIII).
Відповідно до вимог статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно статті 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 580-VIII рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.
Положеннями частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень  Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з частини 2 статті 18 Закону № 580-VIII  поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Частинами 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Згідно з пунктом 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №  580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Так, сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Згідно статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Згідно зі статтею 13 Дисциплінарного статуту Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до приписів статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
У відповідності до частини 10 статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з частиною 6 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Згідно з частинами 7,8 статті 19 Дисциплінарного статуту, у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, (далі - Порядок № 893), яким визначено процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування, а також затверджено Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України (далі - Положення № 893).
Пунктом 1 Розділу V Порядку № 893 передбачено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.
Виходячи з пункту 3 Розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити:
наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;
наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;
ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;
обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;
відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;
вид і розмір заподіяної шкоди;
причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.
Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом:
одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;
одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи;
отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, письмові пояснення від ОСОБА_1 відібрано вже після затвердження висновку за результатами службового розслідування - 14 травня 2019 року. У поясненнях позивачем зазначено, що він вживав алкоголь вже після вчинення ДТП.
При цьому, матеріалами справи не підтверджується факт ознайомлення позивача із матеріалами службового розслідування, в тому числі з висновками дисциплінарної комісії.  
Колегія суддів вважає, що формування висновків без урахування письмових пояснень позивача є суттєвим порушенням права позивача на належний захист та участь у проведенні службового розслідування.
Судом першої інстанції при вирішенні спору правильно взято до уваги, що відповідно суттєвим для даної ситуації є те, що ДТП трапилася не під час виконання позивачем своїх службових обов`язків, не у зв`язку з ним, а, навпаки, позивач, здавши табельну зброю, повертався додому після чотирьохденного чергування на виборчій дільниці. Проте, відповідачем не надано належної та об`єктивної оцінки у висновку від 13 травня 2019 року стосовно обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку, встановлення причин та умов його вчинення, ступеня його вини та тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди, зокрема, дисциплінарною комісією жодним чином не зазначено, не описано та не перевірено можливих причин виникнення зазначеної ДТП, оскільки позивачем як у поясненнях під час службового розслідування, так і в адміністративному позові, окремо зазначено, що його було залучено до чотирьохденного (чотири дні поспіль) чергування на виборчій дільниці, внаслідок чого він знаходився у крайньому ступені втомленості. Таких обставин не проаналізовано комісією, не перевірено чи не допущено роботодавцем порушень вимог трудового законодавства відносно позивача , залучивши його до такого безперервного чергування.
Колегія суддів вважає, що за відсутності дослідження відповідачем в повній мірі й відомостей, що характеризують особу позивача, таких як наявність заохочень та стягнень протягом періоду служби тощо, відповідачем не дотримано необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу.
Застосування до позивача найбільш суворого виду дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції, у даному випадку не є виправданою та необхідною мірою відповідальності, не відповідає меті застосування дисциплінарного стягнення - виховання поліцейського для безумовного дотримання службової дисципліни.
Дійсно відповідач мав у своєму розпорядженні достатньо широкий спектр передбачених частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту видів дисциплінарної відповідальності, натомість одразу обрав найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, не врахувавши при цьому усіх обставин вчинення позивачем правопорушень; обставин, за яких він був вчинений; особу порушника; ступінь його вини; обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність; відсутності тяжких наслідків ДТП та значної матеріальної шкоди; попередню поведінку поліцейського та його ставлення до служби.
В той же час, зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів вжиття позивачем спиртних напоїв у позаробочий час та після скоєння ДТП, суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав такі твердження відповідача неприйнятними. 
Колегія суддів звертає увагу, що стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. У даній справі суб`єктом владних повноважень не надано доказів для підтвердження обставин, про які він стверджує, внаслідок чого суд першої інстанції правомірно здійснив розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами.
Відсутність у матеріалах справи доказів, що спростовують висновки суду першої інстанції, позбавляє суд апеляційної інстанції дійти протилежного висновку.
Щодо іншої частини позовних вимог апеляційна скарга доводів не містить.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя:	Н.М. Єгорова 	
Судді:	Є.О. Сорочко 	
 	І.В. Федотов	

Повний текст постанови складено "26" березня 2021 року.