ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1756/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  26 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
                      
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської О.В., Епель О.В., секретарь судового засідання Закревська І.Л., за участі представників відповідача Корчевської А.В., Маренича В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звенигородської міської ради Черкаської області, третя особа - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  про визнання протиправними та скасування рішень
                                                                В С Т А Н О В И В :
31.05.2019 ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду до Звенигородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточненого адміністративного позову, поданого до суду 11.11.2019, просить:
- визнати незаконним та скасувати рішення №34-19/V11 від 23 листопада 2018 року, прийняте Звенигородською міською радою Черкаської області;
- зобов`язати Звенигородську міську раду у місячний термін допомогти пенсіонерці, ветерану праці ОСОБА_2 у приватизації земельної ділянки, згідно Земельного кодексу України за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Звенигородську міську раду у місячний термін допомогти пенсіонеру, інваліду ІІ групи ОСОБА_1 у приватизації земельної ділянки, згідно Земельного кодексу України за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням у власність ОСОБА_3 передана земельна ділянка, яка була надана у постійне користування ОСОБА_2 згідно з рішенням Звенигородської міської ради народних депутатів від 20.12.1994 №2-22 та позивачу - згідно з рішенням сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22. Крім того, має право на земельну ділянку за набувальною давністю відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України, оскільки користується нею більше 15 років. Отже перш ніж надавати земельну ділянку ОСОБА_3 , відповідач мав вилучити її у позивача.
Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 р. у задоволені позову відмовлено.
          Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що повноваження щодо вирішення спірних питань відносяться до компетенції виконавчого комітету Звенигородської міської ради, а не відповідача. Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав доказів звернення до виконавчого комітету Звенигородської міської ради із заявою про безоплатну передачу у власність земельної ділянки, тому заявлена позовна вимога є передчасною і задоволенню не підлягає.          
          Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.
          Апеляційну скаргу вмотивовано доводами аналогічними позовній заяві.
В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши висновки суду першої інстанції. 
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду скасуванню, провадження у справі закриттю з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 07.09.1995 позивач ОСОБА_1 купив будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , розташований на земельній ділянці розміром 1000 кв.м.
У подальшому позивач подарував житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці розміром 0,1000 га, яка перебуває у комунальній власності кадастровий номер: 7121210100:01:001:1912, ОСОБА_4 .
Рішенням Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22 ОСОБА_1 надано у постійне користування до норми 0,10 га земельну ділянку площею 0,05 за рахунок невдоб по АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією рішення Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22, засвідченою завідувачем архівного сектора ОСОБА_5 09.11.2018 (т. 1, а.с. 234-242).
Рішенням сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 20.12.1994 №2-22 гр. ОСОБА_1 надано для індивідуального будівництва земельну ділянку 0,05га по АДРЕСА_1 .
Згідно копії інвентаризаційної справи Черкаського ОБТІ, початої 10.04.2003, за адресою АДРЕСА_1 знаходиться будівля кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» (т. 1, а.с. 138).
Згідно з викопіюванням збудованого квартала 1974-1976 років, адреса - АДРЕСА_1 актом обстеження земельної ділянки ФОП ОСОБА_6 від 01.11.2019 (т. 1, а.с. 142-143) та детальним планом території частини кварталу житлової та громадської забудови з метою реконструкції кафе та прибудови до нього житлового будинку з господарськими приміщеннями по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 119-122) адреса « АДРЕСА_1» (колишня АДРЕСА_1 ) присвоєна кварталу забудови.
Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 23.02.2018 №26-21/V11 за ОСОБА_3 була зарезервована земельна ділянка орієнтовною площею 1000 кв м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 згідно копії викопіювання забудови кварталу, на якій зазначена земельна ділянка (т. 1, а.с. 125-126). Тобто адреса « АДРЕСА_3 » присвоєна земельній ділянці, яка складає частину кварталу забудови по АДРЕСА_1 .
Рішенням сесії Звенигородської міської ради від 28.09.2018 №32-30/ V11 ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1000 кв.м у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за місцем розташування: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 131).
На виконання рішення сесії Звенигородської міської ради від 28.09.2018 №32-30/V11 ФОП ОСОБА_7 був розроблений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,1000 га - земель житлової та громадської забудови із земель комунальної власності Звенигородської міської ради, за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1. а.с. 133-136).
З  плану встановлення меж земельної ділянки вбачається, що вказана земельна ділянка межує із землями комунальної власності Звенигородської міської ради та земельною ділянкою кадастровий номер 7121210100:01:001:0304, належною ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 134).
23.11.2018 сесія Звенигородської міської ради Черкаської області прийняла рішення №34-19/VІІ «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 », яким затвердила проект відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_3 площею 0,1000 га, кадастровий номер 7121210100:01:001:1950 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01) адреса земельної ділянки: АДРЕСА_3 та передала вказану земельну ділянку у приватну власність гр. ОСОБА_3 .
Позивач вважає, що земельна ділянка площею 0,1000 га кадастровий номер 7121210100:01:001:1950, надана ОСОБА_3 , є земельною ділянкою, наданою йому у постійне користування згідно рішення сесії Звенигородської міської ради народних депутатів від 22.12.1995 №4-22, рішенням   сесії Звенигородської міської ради Черкаської області №34-19/VІІ від 23.11.2018 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_3 » порушено його право постійного користування земельною ділянкою, тому звернувся до суду з позовом.
Вказані обставини підтверджені матеріалами справи.
Відповідно до ч.1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення №34-19/VІІ від 23 листопада 2018 року, прийняте Звенигородською міською радою Черкаської області, яким передано ОСОБА_3 в приватну власність земельну ділянку, яка, на думку позивача, має належати позивачу. 
Постановляючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.
Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати незаконним та скасувати спірне рішення відповідача внаслідок того, що вказаним спірним рішенням порушено право позивача на земельну ділянку.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі,також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вказував на порушення його прав у сфері публічно-правових відносин, проте, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення міської ради, позивач по факту заперечує набуте третьою особою право власності на земельну ділянку.
Отже, предметом спору у цій справі є не лише протиправність рішення міської ради про передачу земельної ділянки, а також правомірність набуття ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, оскільки заявлений на поновлення порушеного цивільного права позивача, що виключає розгляд цих позовних вимог у порядку адміністративного судочинства.
При прийнятті даного рішення колегією суддів прийнято до уваги правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №823/811/17 від 10.04.2019 року, відповідно до якого якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.
Згідно ч.5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, зважаючи на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів приходить до висновку, що цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, оскільки існує спір про право, що виключає можливість розглядати цю справу за правилами адміністративного судочинства, а тому має вирішуватись у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.
Така правова позиція також викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 815/5592/17 та від 21 листопада 2018 року у справі № 818/1263/16.
За правилами частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.  
Виходячи з наведеного, постановлене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з закриттям адміністративного провадження у цій справі, та роз`ясненням позивачу до юрисдикції якого суду віднесений розгляд таких справ - у порядку норм Цивільно-процесуального кодексу України.
Повний текст постанови виготовлено 01.02.2021р.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 305, 308, 310, 319, 321 КАС України, суд, -    
                                                                                                            ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 р.  - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звенигородської міської ради Черкаської області, третя особа - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  про визнання протиправними та скасування рішень - скасувати, а провадження у справі закрити.
          Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова  
                                                                                                             Л.В. Губська
                                                                                                    О.В. Епель