26.01.21
22-ц/812/213/21
Провадження № 22-ц/812/213/21 Суддя першої інстанції Сухаревич З.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

26 січня 2021 року м. Миколаїв Справа № 487/6070/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Царюк Л.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сухаревич З.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 28 жовтня 2020 року, за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

 
В С Т А Н О В И В:
25 липня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 08 квітня 2013 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.
Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку з встановленим лімітом грошових коштів, який за час користування карткою змінювався.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним договором станом на 17 квітня 2019 року у нього утворилась заборгованість перед Банком в розмірі у розмірі 63 621 грн 59 коп., яка складається: 17 032 грн 51 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 37 223 грн 83 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 759 грн 46 коп. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 100 грн – заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн; 500 грн – штраф (фіксована складова); 3 005 грн 79 коп. штраф (процентна складова).
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 квітня 2013 року станом на 17 квітня 2019 року в сумі 54 256 грн 34 коп., з яких 17 032 грн 51 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 37 223 грн 83 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також 1638 грн 22 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів за укладеним договором не виконував в повному обсязі, внаслідок чого з нього підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 54 256 грн 34 коп. 
Між тим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за невиконання зобов`язань у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, які позивач просив стягнути з відповідача разом з заборгованістю, яка утворилася за тілом кредиту. 
За таких обставин, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів по суті заявлених позовних вимог в цій частині, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по пені та штрафів.
Не погодившись з рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки порядку сплати відсотків самим позивачем із наступним зарахуванням сплачених сум в якості основного боргу. Банк за власною ініціативою, без згоди відповідача, самостійно погашав відсотки за рахунок власних коштів, які в подальшому зараховував як кредитні, збільшуючи таким чином тіло кредиту. Зазначені дії Банку не передбачені в Умовах та правилах надання банківських послуг і Тарифах «ПриватБанку».
Відповідач фактично не отримував кредитні кошти, а Банк отримував дохід у вигляді відсотків за користування коштами, які він обліковував як наданий кредит. Таким чином позивач мав стабільний дохід по відсоткам, а відповідач також мав стабільно збільшене тіло кредиту.
Судом помилково зроблено висновок про використання кредитних коштів вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов`язку на підставі наданих позивачем розрахунків заборгованості, так як сплата по кредиту здійснювалась самим позивачем.
На час розгляду справи від АТ КБ «ПриватБанк» відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 квітня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, згідно з умовами якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємних частин кредитного договору, які не містять підпису позичальника.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 квітня 2019 року становить 63 621 грн 59 коп. і складається з: 17 032 грн 51 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 37 223 грн 83 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 759 грн 46 коп. – нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 100 грн – заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн; 500 грн – штраф (фіксована складова); 3 005 грн 79 коп. - штраф (процентна складова). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У заяві позичальника від 08 квітня 2013 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про відповідальність позичальника у разі неповернення суми кредиту у вигляді пені та штрафів.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту, стягнути заборгованість за пенею та штрафом. 
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 квітня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо пені та штрафів саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису  ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 квітня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За такого відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зокрема розмір та порядок сплати пені та штрафів.
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для заперечення висновку суду першої інстанції щодо відмови у стягненні пені та штрафів, оскільки він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).
Банк з такими висновками суду першої інстанції погодився та не оскаржував їх до суду апеляційної інстанції.
Отже, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку,  який не оспорює Банк,  що  Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містять підпису ОСОБА_1 , а відтак їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 квітня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети, то доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування та списання процентів за користування кредитними коштами, які нараховував та списував Банк з посиланням на ті ж Тарифи та Умови та правила надання банківських послуг, підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані Банком за вказаним договором про надання банківських послуг кошти підлягають поверненню на суму запозичених коштів. Проте суд першої інстанції при стягненні з відповідача такої суми заборгованості не врахував безпідставність списання з повернутих позичальником коштів процентів за користування позиченими коштами, що не було передбачено умовами укладеного між сторонами договору.
Також з наданої Банком виписки з банківського рахунку відповідача вбачається, за рахунок коштів останнього Банком списувалися з кредитного рахунку позичальника проценти, пеня та страхові платежі, що не передбачені умовами договору від 08 квітня 2013 року.
З огляду на зазначені обставини колегія суддів вважає, що зазначені суми, за рахунок яких кредитором погашалися проценти та інші платежі, що не були передбачені договором про надання банківських послуг підлягають зарахуванню на погашення заборгованості за тілом кредиту.
Згідно наданих банком виписок з особового банківського рахунку відповідача за період з 08 квітня 2013 року по 17 квітня 2019 року різниця між фактично отриманими коштами та витратами по картковому рахунку з віднесенням сум списаних банком самостійно на погашення тіла кредиту, тобто не повернутих Банку, складає 40 722 грн 26 коп. (67 404.34 грн – 26 682.08 грн), а тому саме ця сума, на думку колегії суддів, підлягає стягненню з позичальника.
Таким чином з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 40 722 грн. 26 коп. в рахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг від 08 квітня 2013 року.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням викладеного, судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволених позовних вимог. Суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», слід зменшити з 54 256 грн 34 коп. до 40 722 (сорока тисяч семиста двадцяти двох) грн 26 коп. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат.
З урахуванням того, що розмір заборгованості, визначений колегією суддів до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» дорівнює 40 722 грн 26 коп. , що складає 64,01% від заявлених позовних вимог у розмірі 63 621 грн 59 коп., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подачу позовної заяви судовий збір у розмірі 1 229 грн 63 коп., вимоги за апеляційною скаргою задоволено на 24,94%, а відтак з Банку на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 718,65 грн. 
Допустивши у такому випадку перезалік сум судового збору, що підлягають стягненню зі сторін, з ОСОБА_1 на користь Банку слід стягнути судовий збір у розмірі 510 грн. 98 коп. (1 229 грн 63 коп. - 718 грн. 65 коп.).
Керуючись ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 жовтня 2020 року в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат змінити.
Зменшити суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з 54 256 грн 34 коп. до 40 722 (сорока тисяч семиста двадцяти двох) грн 26 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 510 грн. 98 коп. судового збору.
В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк
Судді Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 28 січня 2021 року.