Єдиний унікальний номер справи 363/4075/17 
Провадження №22-ц/824/588/2021

 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
14 січня 2021 року                                                                                                     місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Сас Ю.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Ясногородська сільська рада Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії,
 
В С Т А Н О В И В:
 
В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила про те, що майнові права позивача були порушені внаслідок неправомірного прийняття Ясногородською сільською радою Вишгородського району Київської області рішення від 27.09.2007 року № 144/12 сесія 5 та рішення Ясногородської сільської ради Вишгородського району Київської області 08 серії 06 скликання № 10 від 31.05.2011 року щодо виділення земельних ділянок з кадастровими номерами 3221889001:19:277:0034, 3221889001:19:277:0035, 3221889001:19:277:0043, 3221889001:19:277:0044, оскільки вони були сформовані частково за рахунок земельної ділянки позивача. В той же час, враховуючи, що такі рішення органу місцевого самоврядування є нормативними актами індивідуальної дії та вичерпали свою дію внаслідок виконання їх скасування не породжує наслідків, оскільки у нових власників виникло право володіння земельною ділянкою, і це право ґрунтується на відповідних правовстановлюючих документах. За таких умов державні акти серії ЯМ № 181362 від 01.02.2012 року, серії ЯМ № 181359 від 01.02.2012 року, серії ЯЖ № 663163 від 31.08.2008 року, серії ЯЖ № 663162 від 26.02.2009 року не можуть вважатися такими, що видані із дотриманням вимог земельного законодавства, а отже визнання таких земельних актів недійсними з наступним їх скасуванням відповідає вимогам законодавства України та обставинам справи. Також позивач зазначила, що враховуючи, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221889001:19:277:0034, яка частково сформована за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 , на яку було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку, що підлягає скасуванню, в подальшому була відчужена 23.12.2016 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, то і такий договір має бути визнаний судом недійсним з моменту його вчинення, а саме з 23.12.2016 року, а державна реєстрація прав на його підставі - скасована. 
Для того, щоб позивач ОСОБА_1 змогла реалізовувати свої права як землевласника та отримати державний кадастровий номер на належну їй земельну ділянку, попередні записи щодо реєстрації земельних ділянок, які протизаконно були сформовані за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 , повинні бути скасовані на підставі рішення суду.
Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 181362 від 01.02.2012 року, кадастровий номер 3221889001:19:277:0034, ОСОБА_4 також не може вважатися таким, що виданий із дотриманням вимог земельного законодавства, оскільки земельна ділянка, на яку видано цей державний акт, була сформована частково за рахунок земельної ділянки позивача, а тому підлягає скасуванню. 
Рішенням  Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2020 року в задоволенні вищевказаного позову було відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає таким, що ухвалене без належного встановлення всіх обставин справи, що мають важливе значення для правильного вирішення справи. Вказує на те, що суд формально поставився до розгляду справи. Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просила апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не будо належним чином доведено порушення її прав,оскільки непогодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами не може бути самостійною підставою для оспорення такої приватизації. 
Таку позицію суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не поділяє, оскільки основною підставою для позову у даній справі позивач зазначала передачу у власність земельних ділянок третім особам за рахунок землі, яка на той час вже належала позивачу.
Згідно ст. 155 ЗК України  у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В той же час у даному випадку зазначене правило було порушене. 
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-46цс14, у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. При цьому визнання недійсними державних актів на право власності на землю може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч таких рішень. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.
У відповідності до положень ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Незалежно від того чи було внесено в реєстр відомості, та присвоєно кадастровий номер землі, яка була виділена особам до присвоєння їй кадастрового номеру належного їм на праві відповідних документів, таке право особи підлягає захисту. Особі може бути передана лише вільна земельна ділянка, і не може бути передана земельна ділянка, що перебуває у власності чи користуванні іншої особи. 
Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Той факт, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку, що належить позивачу на праві власності, підтверджуються інформацією з Держгеокадастру, згідно якої позивачу було відмовлено у задоволенні її заяви. При цьому на час передачі спірних земельних ділянок позивач вже була власником земельної ділянки площею 0,4300 га, що також підтверджується відповідним державним актом. В ході розгляду справи ні відповідачем, ні іншими учасниками справи не було представлено до суду належних доказів, які б спростовували вказане твердження. За таких умов колегія суддів апеляційного суду вважає належним чином підтвердженими та доведеними  посилання позивача на формування спірних земельних ділянок за рахунок землі, що на той час вже належала позивачу. В свою чергу зазначений факт призводить до визнання позовних вимог щодо визнання недійсним та скасування спірних державних актів про право власності на земельну ділянку. 
У відповідності до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
Зважаючи на наведені норми та зазначені обставини колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість й позовних вимог про визнання недійсним подальшого договору купівлі-продажу однієї із спірних земельних ділянок, як і державного акту про право власності на таку ділянку на нового набувача. 
Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. 
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.
Оскільки позивач зверталася до Головного управління Держгеокадастру у Київській області із заявою про проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,4300 га, що належить їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, однак їй було відмовлено у задоволенні такої заяви у зв`язку з передачею спірних земельних ділянок третім особам та реєстрації їх прав на таку землю, що суд визнає протиправним, колегія суддів апеляційного суду, враховуючи наведені положення ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», приходить до висновку про обґрунтованість й вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути вищезгадану заяву позивача. 
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення.
Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 вересня 2020 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення. 
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, треті особи: Ясногородська сільська рада Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати недійсним та скасувати:
- державний акт серії ЯМ номер 181362 від 01.02.2012 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221889001:19:277:0034, площею 0,12 га, що розташована в с. Ясногородка, Вишгородського р-ну, Київської обл.; 
- державний акт серії ЯМ номер 181359 від 01.02.2012 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221889001:19:277:0035, площею 0,1199 га, що розташована в с. Ясногородка, Вишгородського р-ну, Київської обл.;
- державний акт серії ЯЖ номер 663163 від 31.08.2008 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221889001:19:277:0043, площею 0,1200 га, що розташована в с. Ясногородка, Вишгородського р-ну, Київської обл.; 
- державний акт серії ЯЖ номер 663162 від 26.02.2009 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221889001:19:277:0044, площею 0,1200 га, що розташована в с. Ясногородка, Вишгородського р-ну, Київської обл.; 
- договір купівлі - продажу земельної ділянки кадастровий номер 3221889001:19:277:0034, що розташована в с. Ясногородка, Вишгородського р-ну, Київської обл., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 23 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. та зареєстрований за реєстровим номером 1218,  від дати його укладення. Скасувати державну реєстрацію прав на вказані земельні ділянки.
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,4300 га, що належить їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 687450, за технічною документацією із землеустрою щодо переоформленню державних актів на право власності на землю громадянки ОСОБА_1 (3221889001:19:277:0005, 3221889001:19:277:0006) в с. Ясногородка, Вишгородського р-ну, Київської обл. 
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Київській області (ЄДРПОУ 39817550) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )  2 977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 20 коп. - судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                      С.О. Журба

Судді                                                                                                  Т.О. Писана 

                                                                                                            К.П. Приходько