УХВАЛА

18 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/3503/20
адміністративне провадження № К/9901/329/21
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/3503/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
УСТАНОВИВ:
04.01.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020.
До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 24.04.2020:
- №0066724-5433-1618 щодо оподаткування приміщення зерноскладу, розташованого за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 2302,5 м2 на суму 9 608,33 грн;
- №0066725-5433-1618 щодо оподаткування 2/3 частини нежитлового приміщення (складу сировини) за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1487,1 м2 на суму 6 231,40 грн;
- №0066726-5433-1618 щодо оподаткування приміщення млину розташованого за адресою АДРЕСА_5 , площею 2278,96 м2 на суму 9 509,85 грн;
- №0066727-5433-1618 щодо оподаткування механізованої хлібопекарні розташованої за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 2045,5 м2 на суму 7 625,32 грн;
- №0066728-5433-1618 щодо оподаткування приміщення складу готової продукції розташованого за адресою АДРЕСА_2 ,  загальною площею 1493,26 м2 на суму 3 784,49 грн, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020, позов задоволено.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відповідачем встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень, а саме:
- зерноскладу, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 2302,5 м2;
- складу сировини, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,       загальною площею 1487,1 м2;
- млину, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , площею 2278,96 м2;
- механізованої хлібопекарні розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 2045,5 м2;
- складу готової продукції, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1493,26 м2.
Рішенням 7 сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 21 червня 2017 року встановлено на 2018 рік ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, в залежності від місця розташування (зональності).
Рішенням 55 сесії шостого скликання від 25.09.2015 затверджено зонування території міста при встановленні ставок податку на майно відмінне від земельної ділянки з переліком вулиць з додатками №1 та №2.
На думку відповідача, для приміщень позивача, як таких, що належать до третьої зони, встановлена ставка податку на рівні 0,1% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м2   бази оподаткування для третьої зони.
Вважаючи, що нежитлове нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності, є об`єктом оподаткування за змістом   статті 266 Податкового кодексу України, а позивач відповідно є платником податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, фіскальний орган самостійно визначив суму грошових зобов`язань за платежем - податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 рік надіславши позивачу наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.04.2020:
- №0066724-5433-1618 щодо оподаткування приміщення зерноскладу розташованого за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 2302,5 м2 на суму 9 608,33 грн;
- №0066725-5433-1618 щодо оподаткування 2/3 частини нежитлового приміщення (складу сировини) за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 1487,1 м2 на суму 6 231,40 грн;
- №0066726-5433-1618 щодо оподаткування приміщення млину розташованого за адресою АДРЕСА_5 , площею 2278,96 м2 на суму 9 509,85 грн;
- №0066727-5433-1618 щодо оподаткування механізованої хлібопекарні розташованої за адресою АДРЕСА_3, загальною площею 2045,5 м2 на суму 7 625,32 грн;
- №0066728-5433-1618 щодо оподаткування приміщення складу готової продукції розташованого за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 1493,26 м2 на суму 3 784,49 грн, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.
Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що прийняті Головним управлінням ДПС у Полтавській області податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 24.04.2020: №0066724-5433-1618 у розмірі 9 608,33 грн, №0066725-5433-1618 у розмірі 6 231,40 грн, №0066726-5433-1618 у розмірі 9 509,85 грн, №0066727-5433-1618 у розмірі 7 625,32 грн, №0066728-5433-1618 у розмірі                 3784,49 грн є протиправними та підлягають скасуванню.
Головне управління ДПС у Полтавській області не погодившись з судовими рішеннями, звернулося до Верховного суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/3503/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15.12.2017) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз змісту наведених норм дозволяє зазначити про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частиною п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 гривень (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX).
Враховуючи викладене, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 210200 грн, відносяться до категорії справ незначної складності (за винятком випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України).
З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скаржник звертається до Суду з матеріальною вимогою, предметом позову є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 24.04.2020: №0066724-5433-1618 у розмірі 9 608,33 грн, №0066725-5433-1618 у розмірі 6 231,40 грн, №0066726-5433-1618 у розмірі 9 509,85 грн, №0066727-5433-1618 у розмірі 7 625,32 грн, №0066728-5433-1618 у розмірі 3784,49 грн.
За таких обставин, з огляду на положення пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/3503/20 не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,  
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.09.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі №440/3503/20 відмовити.
Надіслати особі, яка подала касаційну скаргу, копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова