П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/1276/20	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
Дата і місце ухвалення: 19.11.2020р., м. Миколаїв

        П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого – судді :   Бойка А.В.,
                                         суддів:   Федусика А.Г.,
                                                           Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу  військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за останні 5 років служби в Збройних Силах України (за період з 04.02.2015 року по 04.02.2020 року) в сумі 29101,41 грн.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 13 років 04 місяці 12 днів вислуги;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму середнього заробітку, у відповідності до ст.117 КЗпП України, за період з моменту звільнення з військової служби 04.02.2020 року по день фактичного розрахунку.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за останні 5 років служби в Збройних Силах України (за період з 04.02.2015 року по 04.02.2020 року) в сумі 29101,41 грн.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 13 років 04 місяці 12 днів вислуги, з урахування нарахованих та виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, 16.12.2020 року військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача, що ОСОБА_1  безпосередньо проходив військову службу у Збройних Силах України  лише останні п`ять років. При цьому, до проходження військової служби у Збройних Силах України, позивач проходив службу в інших силових структурах, зокрема, в органах внутрішніх справ та органах і установах Кримінально-виконавчої служби України, Державної пенітенціарної служби України. Ані в особовій справі ОСОБА_1 , ані безпосередньо у позивача відсутні довідки щодо попереднього проходження служби та підстав звільнення з неї. 
Також, апелянт посилається на те, що в 2004 році при звільненні позивача з органів внутрішніх справ УМВС України у Миколаївській області на його користь була нарахована та виплачена грошова допомога при звільненні в сумі 264,00 грн. (25 відсотків місячного грошового забезпечення). А відтак, відповідний період повинен бути виключений з розрахунку одноразової грошової допомоги. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що з метою зняття соціальної напруги командування військової частини НОМЕР_1 вирішило здійснити доплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з ЗСУ за період проходження служби з 12.01.2011 року по 20.01.2015 року у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення  за кожний повний календарний рік служби, з врахуванням того, що у 2015 році позивач звільнився з органів ДПтС України за власним бажанням. 
У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
На підставі ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів на вимог апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 , тобто в частині вимог ОСОБА_1 , які задоволено оскаржуваним судовим рішенням. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 04.02.2015 року по 04.02.2020 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 21.01.2020 року №4-РС позивача було звільнено у запас за пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2020 року №25 позивача визнано таким, що з 04.02.2020 року справи та посаду здав та виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
У вказаному наказі, серед іншого, зазначено, що календарна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становить 13 років 04 місяці 12 днів.
Військовою частиною НОМЕР_1 19.03.2020 року позивачу була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в сумі 29101,41 грн., тобто за останні п`ять років військової служби на підставі контракту (за період з 04.02.2015 року по 04.02.2020 року).
ОСОБА_1 вважаючи, що на підставі пункту 2 Розділу ХХХІІ Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення  військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» одноразова грошова допомога при звільненні йому має бути нарахована та виплачена військовою частиною НОМЕР_1 за весь час служби, не тільки за останні п`ять років, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими такі твердження ОСОБА_1 та задовольнив поданий ним позов.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. 
Згідно частини 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до пункту 2 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (далі - Порядок №260) у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Отже, зазначений Порядок регулює питання розміру одноразової грошової допомоги, яка обчислюється за кожний повний календарний рік служби. Право ж на отримання такої допомоги передбачене за умови наявності вислуги 10 років і більше. Вислуга років у даному випадку не обчислюється календарними роками служби, а може включати різні періоди, в тому числі і пільгове обчислення строку вислуги.
Як вбачається зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2020 року №25 календарна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становить 13 років 04 місяці 12 днів.
Однак, військова частина НОМЕР_1 19.03.2020 року нарахувала та виплатила на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в сумі 29101,41 грн., тобто за останні п`ять років військової служби на підставі контракту (за період з 04.02.2015 року по 04.02.2020 року).
Свої дії відповідач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1  безпосередньо проходив військову службу у Збройних Силах України  лише останні п`ять років. При цьому, до проходження військової служби у Збройних Силах України, позивач проходив службу в інших силових структурах, зокрема, в органах внутрішніх справ та органах і установах Кримінально-виконавчої служби України, Державної пенітенціарної служби України.
Колегія суддів критично ставиться до таких доводів апелянта, оскільки пунктом 8 Розділу XXXII Порядку №260 передбачено, що для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (зі змінами) (далі – Порядок №393).
Згідно п.1 Порядку №393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років, серед іншого, зараховується час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції.
У відповідності до п.10 Порядку №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Отже, згідно вказаних приписів, до періоду календарної служби для виплати одноразової грошової допомоги підлягає зарахуванню період попередньої служби у разі, якщо військовослужбовець не набув права на одноразову грошову допомогу за попереднім місцем служби.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату укладення позивачем з відповідачем контракту календарна вислуга років ОСОБА_1 становила 08 років 04 місяці 12 днів. А відтак, за відсутності вислуги 10 років і більше, позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги за попереднім місцем служби, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не встановлено, чи отримував ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні за попереднім місцем служби. 
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-VII, оскільки вказана норма стосується виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам, які мають право на пенсію за цим Законом.  
ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав, передбачених ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком №260, права на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не набув, а тому вказана норма не поширюється на спірні правовідносини.
Що ж до посилань апелянта на те, що командування військової частини НОМЕР_1 здійснило доплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з ЗСУ за період проходження служби з 12.01.2011 року по 20.01.2015 року у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення  за кожний повний календарний рік служби, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки при звільненні ОСОБА_1 з органів ДПтС України за власним бажанням позивач не отримував одноразову грошову допомогу у розмірі, визначеному ч.2 ст.15 Закону №2011-XII (у разі звільнення за власним бажанням – 25 відсотків місячного грошового забезпечення  за кожний повний календарний рік служби).
При цьому, при звільненні у 2020 році у зв`язку із закінченням строку контракту  та за наявності вислуги 10 років і більше ОСОБА_1 набув право на  одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Згідно абз.6 ч.2 ст.15 Закону №2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Апелянт посилається на те, що в 2004 році при звільненні позивача з органів внутрішніх справ УМВС України у Миколаївській області на його користь була нарахована та виплачена грошова допомога при звільненні в сумі 264,00 грн. (25 відсотків місячного грошового забезпечення). А відтак, за твердженнями апелянта, відповідний період повинен бути виключений з розрахунку одноразової грошової допомоги. 
Надаючи правову оцінку таким доводам апелянта колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваним судовим рішенням суд зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби за 13 років 04 місяці 12 днів вислуги, з урахуванням вже нарахованих та виплачених сум.
В апеляційній скарзі апелянт, серед іншого, посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн., які позивач не сплачував.
Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта, оскільки вони спростовуються наявною в матеріалах справи квитанцією №25360293 від 02.04.2020 року. 
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                       А.В. Бойко 
Суддя:                                                                                 А.Г. Федусик
Суддя:                                                                                          О.А. Шевчук