Номер провадження: 22-ц/813/3875/21 
Номер справи місцевого суду: 493/1978/19
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Комлевої О.С.,
                               Таварткіладзе О.М.,
               за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Балтського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,
встановив:

13 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, заінтересована особа – Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі – ГУ ДМС України в Одеській області), про встановлення факту, що має юридичне значення.
Свої вимоги мотивував тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Вірменської РСР. 
В 1977 році він разом зі своєю матір`ю переїхав на територію України, де був зареєстрований та проживав до 06 липня 1982 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак в 1982 році заявник разом зі своєю матір`ю через виниклі сімейні обставини виїхав до Республіки Вірменія.
Для того, щоб отримати громадянство України, він просив суд встановити факт його постійного проживання на території України разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 26 серпня 1977 року до 06 липня 1982 року.
Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – ГУДМС України в Одеській області ДМС України, про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України в період з 26 серпня 1977 року до 06 липня 1982 року.

В апеляційній скарзі ГУ ДМС України в Одеській області ставить питання про скасування рішення Балтського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року, та постановлення нового, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 03.02.2021 року, на 13.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України, у тому числі заявник ОСОБА_1 – через свого представника адвоката Бугаєнка О.В., як то передбачено ч. 5 ст. 130 ЦПК України (а.с. 88-94). 
При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с. 103), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Більше того, представник ОСОБА_1 - адвокат Бугаєнко О.В. 02 лютого 2021 року надав суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у відсутність заявника та його представника (а.с.95-96).
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 10.02.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Єреван, Вірменської РСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Разом з тим, копією довідки Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 5048 від 30.10.2018 року та копією домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 , підтверджується факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період з 26 серпня 1977 року до 06 липня 1982 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11). 

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч.1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. 

При цьому, суд виходив із того, що за змістом п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, та зважаючи на те, що кінцева мета подання заяви ОСОБА_1 є отримання громадянства України в ГУ ДМС України в Одеській області, а рішення суду матиме юридичні наслідки для заявника у вигляді паспортування ОСОБА_1 належним документом, при виконанні всіх необхідних для цього умов, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.
Стосовно доводів заявника апеляційної скарги – ГУ ДМС України в Одеській області з приводу того, що заявник ОСОБА_1 до них не звертався із заявою про встановлення громадянства України, то вони є безпідставними, так як до суду ОСОБА_1 звернувся не із заявою про встановлення громадянства України, а із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України в період до 24 серпня 1991 року, як того вимагає ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
Тобто, у відповідності до ч 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлений факт постійного проживання на території України.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй практиці, які висловлені в його постанові у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.08.18 року у справі № 363/214/17-ц.

Виходячи з викладеного, також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги – ГУ ДМС України в Одеській області про те, що дана заява має бути залишена без розгляду, так як в даному випадку вбачається спір про право.
При цьому слід зазначити, що саме рішення суду про встановлення факту проживання на території України в період до 24.08.1991 року є однією з підстав для надання ГУ ДМС України в Одеській області громадянства України, що передбачено ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
Крім того, відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі – Порядок), рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року є однією із підстав для набуття громадянства України.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про передчасність звернення ОСОБА_1 до суду із заявою та про необхідність залишення його заяви без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
На підставі п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Разом з тим, згідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991 року необхідно ОСОБА_1 для оформлення йому громадянства України в установленому законом порядку.

Виходячи з того, що предметом заяви ОСОБА_1 є встановлення юридичного факту, який має значення для апелянта та відсутні будь-які майнові або немайнові вимоги до будь-яких осіб, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даній справі відсутній спір про право.

Так, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник ГУ ДМС України в Одеській області не вказав, про яке право та між ким мається спір у ОСОБА_1 , та з яким позовом і до кого він має право звернутись в порядку позовного провадження. Судом не було враховано, що для набуття громадянства України встановлений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України.
Одними із документів, який має надаватись до ГУ ДМС України в Одеській області для встановлення громадянства України є саме судове рішення про становлення факту проживання особи на території України до 24.08.1991 року, як то передбачено ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
Саме про необхідність надання ОСОБА_1 судового рішення до ГУ ДМС України в Одеській області йдеться в листі Балтського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області, інд. № 5125, вих. № 1046 від 08.06.1919 року (а.с.8), оскільки іншим чином ОСОБА_1 позбавлений можливості довести своє постійне проживання на території України до 24.08.1991 року.
Тобто, в даному випадку не вирішується питання про отримання заявником ОСОБА_1 громадянства України, а лише встановлюється факт його постійного проживання на території України в певний період часу, який в подальшому, при виконанні певних умов надасть йому право на отримання громадянства України, оскільки на даний час він є громадянином Республіки Вірменії (а.с.5). 

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд
                                    постановив:  
      
Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Балтського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

О.С. Комлева

О.М. Таварткіладзе