Ухвала
16 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 469/347/15-к
провадження № 51-697ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 3, 4 ч. 2 та ч. 6 вказаної статті.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 427 КПК у касаційній скарзі необхідно зазначити судові рішення, що оскаржуються. Як вбачається з касаційної скарги засудженого вона подана на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2020 року, проте засудженому слід звернути увагу на те, що в ході реформування судової системи Апеляційний суд Миколаївської області припинив роботу. Натомість існує Миколаївський апеляційний суд.
В зв`язку з цим, засудженому необхідно уточнити у касаційній скарзі суд, який дійсно постановив оскаржуване рішення.
Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:
1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК);
2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність                    (ст. 413 КПК);
3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції. 
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням закону засуджений ОСОБА_4 , формально посилаючись у касаційній скарзі на порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування незаконності вироку й ухвали відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, які конкретно положення цього Кодексу порушено кожним із судів, у чому вони полягають, як вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цими судами рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 374, 404, 409, 412-414, 419 цього Кодексу, та у їх взаємозв`язку.
Натомість засуджений в обґрунтування незаконності вироку та ухвали щодо нього заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, не погоджується з наданою судами оцінкою доказам та посилається на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того засуджений не зазначив, які клопотання всупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, а також які конкретно доводи його апеляційної скарги у порушення ст. 419 цього Кодексу належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Також слід зазначити, що касаційна скарга засудженого не містить обґрунтування вимоги про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей 284, 440 КПК у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
В порушення вимог ч. 6 ст. 427 КПК не долучено до касаційної скарги її копій з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 02 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 12 листопада 2020 року щодо нього, залишити без руху та надати десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                          ОСОБА_3