П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                   
23 лютого 2021 року
м. Київ
справа №592/2373/19
провадження № 51-2158км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого судді                       ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового 
засідання                                        ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засудженого                                  ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                                       ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
 
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.  115 Кримінального кодексу України (далі – КК) і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Вирішено цивільні позови, питання щодо судових витрат, речових доказів, а також інші питання, визначені процесуальним законодавством.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 – без змін.
Судами встановлено, що 11 грудня 2018 року приблизно о 14:00 між ОСОБА_6 та його співмешканкою ОСОБА_8 , які разом вживали спиртні напої за адресою: АДРЕСА_1 , розпочалася сварка, в результаті якої, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті останній, засуджений наніс їй не менше 40 ударів руками, ногами та дерев`яним предметом по голові, тулубу та кінцівках. Внаслідок цього потерпіла протягом двох годин померла у лікарні. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити зазначені судові рішення, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 із ч. 1 ст. 115 КК на ст. 116 КК та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суди не взяли до уваги поведінку засудженого та потерпілої, а саме те, що ОСОБА_6 не був ініціатором конфлікту, який виникнув між ним та потерпілою раптово та викликав у засудженого тяжку образу, принизив його честь і гідність. У зв`язку з цим він перебував у збудженому емоційному стані фрустрації, а тому в його діях повністю відсутня вольова ознака вини суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину. Зазначає, що суди не зважили на те, що ОСОБА_6 страждає на епілепсію, що також могло вплинути на його психічний та емоційний стан. Стверджує, що стороною обвинувачення не було надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_6 діяв з прямим умислом саме на вбивство, виконав та заплановано здійснював усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та мав можливість протягом всього дня, коли мала місце подія злочину, довести його до кінця, адже смерть ОСОБА_8 настала в лікарні, а не у житлі засудженого. Зазначає, що при формулюванні обвинувачення, визнаного судами доведеним, не зазначено конкретного мотиву та мети вбивства потерпілої. Вказує на те, що вина ОСОБА_6 не доведена поза розумним сумнівом. 
Також захисник вважає, що до засудженого застосовано покарання, яке є явно несправедливим через суворість у зв`язку із неповним врахуванням судами попередніх інстанцій поганого стану здоров`я та хронічних хвороб у ОСОБА_6 , наявність матері-пенсіонерки, яка є людиною похилого віку із хронічними хворобами, а також обставину, яка пом`якшує покарання – часткове визнання вини. На думку захисника, під час призначення покарання суди повинні були застосувати ст. 69 КК.
 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали вимоги касаційної скарги та просили її задовольнити. 
Прокурор просив залишити судові рішення без змін, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. 
 
Мотиви Суду
Суд заслухав суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків судів, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких міститься у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі, згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд першої інстанції послався на докази, зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.
Зокрема, з показань засудженого ОСОБА_6 вбачається, що він із ОСОБА_8 розпивали спиртні напої за місцем його проживання. Конфлікт з потерпілою виник через те, що засуджений ніде не працює. Потерпіла порівнювала його зі своїми колишніми чоловіками, що його дуже образило. Потім вона вдарила його по обличчю рукою, він її штовхнув, а далі нічого не пам`ятає. Засуджений допускає, що його дії призвели до смерті потерпілої, але пояснити наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_8 не може. В квартирі, крім нього та потерпілої, більше нікого не було. Розуміє, що його дії спричинили смерть потерпілої, жалкує, що так сталося. 
У суді апеляційної інстанції засуджений вказав, що повністю усвідомлює свою вину і просив вибачення у потерпілих.
Однак колегія суддів повністю погоджується із висновками судів нижчих інстанцій про те, що характер дій ОСОБА_6 свідчить саме про прямий умисел засудженого на позбавлення життя потерпілої. Адже він наніс руками, ногами та підручними засобами не менше 40 ударів ОСОБА_8 у життєво-важливі органи, від яких остання померла. Характер, кількість та локалізація заподіяних ушкоджень беззаперечно вказують на цілеспрямованість дій винного щодо заподіяння потерпілій смерті.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_8 №1185/788 від 12 грудня 2018 року, даних додаткових лабораторних методів дослідження, з урахуванням обставин події та у відповідності з поставленими питаннями, смерть потерпілої наступила внаслідок поєднаної тупої травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми та закритої травми грудної клітки, черевної порожнини і за очеревинного простору, клінічний перебіг яких супроводжувався гострою крововтратою та розвитком гострої легеневої та серцево-судинної недостатності, на що вказують дані експертизи трупа: рани лобної ділянки справа, обох губ; синці і садна обличчя, лівої бокової поверхні голови; крововиливи у м`які тканини голови у лобно-тім`яно-скроневих ділянках справа та зліва значних розмірів; численні крововиливи під м`які мозкові оболонки; крововилив у шлуночки головного мозку; синці передньої поверхні ділянки грудної клітки, лівої молочної залози; синці і садна передньої черевної стінки; переривчасті крововиливи у м`які тканини передньої поверхні грудної клітки, на всю товщу передньої черевної стінки; переломи 4-10 ребер зліва по середній ключичній лінії, з переходом на передню пахвову лінію; розриви сальника; крововиливи у клітковину навколо підшлункової залози, в брижу тонкого кишечнику; крововиливи (гематоми) в за очеревину клітковину зліва значних розмірів, в капсули лівої нирки; внутрішньо черевна крововтрата: 800мл рідкої крові у черевній порожнині; недокрів`я внутрішніх органів; набряк головного мозку.
Крім того, у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які включають наступні компоненти: ушкодження ділянки голови (рани лобної ділянки справа, внутрішньої поверхні верхньої губи, нижньої губи; садна ділянки правої вилиці, верхньої повіки правого ока, правої щоки, носа; синці і садна лобної ділянки справа, ділянок підборіддя, лівої передньо-бокової поверхні голови; крововиливи у м`які тканини голови з боку їхньої внутрішньої поверхні у лобно-тім`яно-скроневих ділянках справа та зліва значних розмірів), крововиливи під м`які мозкові оболонки на внутрішній поверхні тім`яної частки, на нижньо-зовнішній поверхні потиличної частки правої півкулі, на верхній поверхні тім`яної частки, на нижній поверхні потиличної частки лівої півкулі; крововилив у шлуночки головного мозку.
Рішення про винуватість засудженого у вчиненні умисного вбивства також ґрунтується на низці інших доказів, досліджених судами, зокрема, з фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 11 грудня 2018 року, відеозаписів нагрудного відеореєстратора працівників УПП в Сумській області, аналізу показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також наявних у справі висновків експертів, зокрема, судово-медичних, дактилоскопічної, судово-психіатричної, зміст яких докладно відображено у вироку.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що сукупність наведених у вироку доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_6 з прямим умислом позбавив життя потерпілу ОСОБА_8 .
Твердження сторони захисту про те, що дії ОСОБА_6 слід було кваліфікувати за ст. 116 КК, оскільки на час вчинення злочину останній перебував у стані фрустрації або стані сильного душевного хвилювання Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Статтею 116 КК передбачено відповідальність за умисне вбивство, вчинене у стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
Суб`єктивна сторона складу цього злочину характеризується виною у формі умислу та особливим емоційним станом суб`єкта – станом сильного душевного хвилювання.
Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний стан, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко та бурхливо, і певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Сторона захисту стверджує, що засуджений знаходився у такому стані через дії потерпілої  ОСОБА_8 , яка його тяжко образила, принизила його честь і гідність. Причому сторона захисту водночас покликається й на перебування засудженого у стані фрустрації. Додатково захисник звертає увагу суду на те, що засуджений хворів на епілепсію, яка могла вплинути на його емоційний та психічний стан. Однак ці аргументи не заслуговують на увагу з огляду на таке. 
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 був у стані простого алкогольного сп`яніння, яке визначило характер його поведінки (висновок №5118 від 11 грудня 2018  року). Відповідно до висновку, який міститься у судово-психіатричній експертизі №40 від 21 січня 2019 року, ОСОБА_6 у період вчинення інкримінованого йому злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, будь-якими психічними захворюваннями не страждав, у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував.
Таким чином, суди перевірили всі зібрані докази та не встановили фактів, які б свідчили про перебування ОСОБА_6 у стані сильного душевного хвилювання або фрустрації під час застосування ним до ОСОБА_8 насильства, в результаті якого настала смерть потерпілої. Натомість із висновків експертиз, які містяться у матеріалах провадження чітко слідує, що засуджений під час вчинення умисного вбивства потерпілої у будь-якому тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував, а міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Колегія суддів вважає, що зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК і виключають можливість кваліфікації його дій за ст. 116 КК.
Аргументи касаційної скарги про відсутність у судових рішеннях посилань на мотив та мету вчинення вбивства є необґрунтованими. З цього приводу на доводи апеляційної скарги захисника уже давав відповідь апеляційний суд у своїй ухвалі. Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий суд визнав доведеним формулювання обвинувачення щодо вчинення вбивства потерпілої із мотивів неприязних відносин. Метою є уявлення про бажаний результат, досягнути якого прагне обвинувачений і цією метою, як зазначили суди попередніх інстанцій, є бажання спричинити смерть потерпілої.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що ні мотив, ні мета не є обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони інкримінованого засудженому злочину, проте все ж були з`ясовані судами у відповідності до вимог ст. 91 КПК.
Щодо доводів сторони захисту про незастосування попередніми судами ст. 69 КК, то Суд зазначає, що ч. 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках перейти до більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції закону за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення». Таке формулювання означає, що застосування ст. 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони, по-перше, можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК, і, по-друге, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З врахуванням обставин цього кримінального провадження, підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.
Посилання захисника на призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання Суд також вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.  2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд з достатньою повнотою врахував характер, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має сталих соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується посередньо.
Зважив суд і на обставину, яка пом`якшує покарання, а саме часткове визнання вини в частині настання смерті потерпілій від його дій, та обставину, яка обтяжує покарання, – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу засудженого та обставин, що пом?якшують і обтяжують покарання, суд правильно дійшов до переконання, що виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства неможливе й призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 13 років.
Твердження сторони захисту про те, що суди не взяли до уваги стан здоров`я засудженого і хронічні хвороби, наявність хворої матері-пенсіонерки, на думку колегії суддів, не впливають на зроблені судами висновки про розмір і вид призначеного ОСОБА_6 покарання.
З огляду на наведене та з урахуванням мети покарання, що несе в собі, крім кари, ще й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, колегія суддів касаційного суду вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і повністю відповідає вимогам ст. 65 КК .
Суд апеляційної інстанції переглянув кримінальне провадження за апеляційними  скаргами на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370, ст. 419 КПК, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які б могли бути підставою для зміни або скасування судових рішень, не встановлено.
 
Таким чином, касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 433, 436 – 438, 442 КПК, Суд
 
УХВАЛИВ: 
Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3