Ухвала
19 березня 2021 року
м. Київ
справа № 334/5435/17
провадження № 61-3253ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тивоненка Данила Руслановича, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення 
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 жовтня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором 
№ б/н від 05 грудня 2013 року в сумі 8 206,92 грн. Вирішено питання що розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тивоненко Д. Р., звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя 
від 03 листопада 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Тивоненка Д. Р., про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року представника ОСОБА_1 - адвоката Тивоненка Д. Р., залишено без задоволення. Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року залишено без змін.
У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тивоненко Д. Р., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на  додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 01 лютого 2021 року (надійшла до суду 01 березня 2021 року), в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За змістом пункту 20 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані 
у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Тобто, у переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку, що визначений пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, ухвала суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення відсутня (пункт 20 частини першої статті 353 ЦПК України).
Таким чином, не підлягають касаційному оскарженню ухвали суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийняті за результатами апеляційного перегляду таких ухвал.
За правилами частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з частиною п`ятою статті 270 ЦПК України за результатами розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення судом може бути винесено додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.
У частині першій статті 258 ЦПК України зазначено, що судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.
Так, зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що судове рішення суду першої інстанції по своїй суті є ухвалою про відмову в прийнятті додаткового рішення, що відповідає положенням частини п`ятої статті 270 ЦПК України.
Обрання судом першої інстанції такої форми судового рішення, як рішення суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки за своїм змістом оскаржуване судове рішення суду першої інстанції, а також постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за результатами апеляційного перегляду такого судового рішення, не підлягає перегляду в касаційному порядку згідно вимог ЦПК України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє 
у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Отже, оскільки додаткове рішення Ленінського районного суду 
м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року про відмову ухвалити додаткове рішеннята постанова Запорізького апеляційного суду від 01 лютого 
2021 року, прийнята за наслідками перегляду такого судового рішення, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до вимог статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тивоненка Данила Руслановича, на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 
від 03 листопада 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду 
від 01 лютого 2021 року за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                         Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                               Б.І. Гулько
 
                                                                                                                Г. В. Коломієць