П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7193/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Димерлія О.О.
суддів: Єщенка О.В. ,  Танасогло Т.М. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року по справі № 420/7193/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зарахування ОСОБА_1 для призначення пенсії в подвійному розмірі стажу роботи у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 03.09.1981 року по 19.12.2012 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії стаж роботи у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України та в Дунайському басейновому відділі Державної установи «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» за період з 03.09.1981 року по 19.12.2012 року в подвійному розмірі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працював на посаді помічника лікаря-епідеміолога у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України, що передбачає особливі умови праці, вважається роботою у протичумних відділеннях, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», має право на обчислення стажу такої роботи в подвійному розмірі. 
За наслідками розгляду зазначеної справи Одеського окружного адміністративного суду 29 жовтня 2020 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №1559500007306 від 07.07.2020 року про відмову ОСОБА_1 щодо зарахування стажу роботи у подвійному розмірі.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи у санітарно-карантинному відділі Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції Міністерства охорони здоров`я України за період з 03.09.1981 року по 31.12.2012 року в подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із здійсненням її виплати з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Одеській області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В своїй апеляційній скарзі, скаржник звертає увагу суду, що позивач не працював у відділі з    боротьби особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічних станцій, останнім не надано жодних документів, які б підтверджували, що санітарно-карантинний відділ по структурі є окремим відділом особливо небезпечних інфекцій або відділом з боротьби особливо небезпечних інфекцій Ренійської портової СЕС.З урахуванням наведеного, відсутні передбачені ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підстави обчислення стажу роботи позивача в подвійному розмірі.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 та довідки Дунайського Басейнового відділу Державної установи «Лабораторний центр МОЗ України на водному транспорті» №372/01 від 30.06.2020 року, з 03.09.1981 року до 31.12.2012 року працював на посаді чергового фельдшера санітарно-карантинного відділу Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті Міністерства охорони здоров`я України.
Ренійська портова санітарно-епідеміологічна станція була ліквідована Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 176-о від 21.09.2012 року.
На підставі Наказа Держсанепідслужби України №126 від 28.11.2012 року, з 01.01.2013 року створена Державна Установа «Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті» Дунайський басейновий відділ.
У зв`язку з ліквідацією Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції, позивача звільнено 31.12.2012 року на підставі п.5 ст.36 КЗпП України шляхом переведення у Дунайський басейновий відділ ДУ «ЛЦ Держсанепідслужби України на ВТ».
З 01.01.2013 року (Наказ № 07-о від 02.01.2013 р.) ОСОБА_1 працював на посаді помічника лікаря-епідеміолога санітарно-карантинного відділу Ренійського МТП Дунайського басейнового відділу ДУ «ЛЦ Держсанепідслужби України на ВТ».
З 01.08.2014 року (Наказ № 36/л від 14.08.2014 р.) позивача було переведено на посаду помічника лікаря-епідеміолога санітарно-епідеміологічного відділу Ренійського МТП Дунайського басейнового відділу ДУ «ЛЦ Держсанепідслужби України на ВТ».
З 01.09.2015 року (Наказ № 60/л від 17.09.2015 р.) ОСОБА_1 було переведено на посаду помічника лікаря-епідеміолога Ренійського санітарно-карантинного лабораторного відділення МТП Дунайського басейнового відділу ДУ «ЛЦ Держсанепідслужби України на ВТ».
Наказом № 6/о від 01.09.2016 року Дунайський басейновий відділ ДУ «АЦ Держсанепідслужби України на ВТ» перейменовано в Дунайський басейновий відділ ДУ «ЛЦ МОЗ України на ВТ».
Наказом 1-1/л від 03.01.2017 року Ренійське санітарне карантинне лабораторне відділення МТП перейменовано на санітарно-карантинне лабораторне відділення Ренійського МТП.
З 28.06.2020 року позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 44 років 02 місяця 17 днів.
01.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про врахування стажу роботи на посаді помічника лікаря епідеміолога у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - карантинного відділу ДЗ «Ренійська портова санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров`я України за період з 03.09.1981 року по 19.12.2012 року у подвійному розмірі для обчислення пенсії.
Рішенням Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №1559500007306 від 07.07.2020 року позивачу відмовлено у зарахуванні періоду роботи на посаді чергового фельдшера санітарно-карантинного відділу Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті Міністерства охорони здоров`я України з 03.09.1981 року по 19.12.2012 року у подвійному розмірі для обчислення пенсії.
Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що робота у інфекційних відділеннях, де працював позивач, вважається роботою у відділах з боротьби небезпечних інфекцій санепідемстанцій і повинна зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Спірні правовідносини виникли з підстав призначення позивачу пенсії як працівнику закладу охорони здоров`я з урахуванням обчислення страхового стажу в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон України №1788-XII). 
Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України №1058-IV) встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше чинним законодавством, окрім випадків, передбачених цим Законом.
Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені ст. 60 Закону України №1788-XII, згідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, закладах (відділеннях) з лікуванням осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Таким чином, Закон України №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України №1788-XII щодо обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст. 60 Закону № 1788-XII є чинною на теперішній час.
Згідно із пп. 9, п. 4.1.1 наказ Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», усі працівники, незалежно від найменування посади (професії), протичумних закладів та структурних підрозділів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями інших закладів мають право на встановлення надбавки за тривалість безперервної роботи у розмірі від 40 до 80 % (10 % посадового окладу за кожний відпрацьований рік).
Підпунктом 4 пункту 4.1.2 вказаного Наказу, передбачено, що до ІІІ групи протичумних закладів належать відділення та лабораторії особливо небезпечних інфекцій лабораторних центрів Держсанепідемслужби України, які здійснюють карантинний нагляд. Відповідно до пункту 4.1.2 Наказу, для працівників ІІІ групи протичумних закладів встановлена надбавка у розмірі 60 %.
Зміст вказаних приписів свідчить про те, що подвоєння стажу роботи здійснюється виходячи із специфіки місця роботи працівника, а не посади, яку він обіймав.
Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідач не заперечував правильність наявних записів про трудову діяльність позивача у наданій ним для призначення пенсії трудовій книжці.
Крім того, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З наявної в матеріалах справи довідки № 373/01 від 30.06.2020 року убачається, що позивач працював на посаді помічника лікаря епідеміолога у санітарно - карантинному відділі Ренійської портової санітарно - карантинного відділу ДЗ «Ренійська портова санітарно-епідеміологічна станція» Міністерства охорони здоров`я України у період з 03.09.1981 року по 19.12.2012 року.(а.с.45)
Відповідно до довідки № 633/01 від 14.11.2006 року, адміністрацією і профспілковим комітетом Ренійської портової санітарно-епідеміологічної станції зазначено, що робота працівників санітарно-карантинного відділу прирівнюється до роботи працівників у відділах з боротьби небезпечних інфекцій і протичумних станцій.(а.с.52)
Згідно до роз`яснення, наданого Міністерством  охорони здоров`я для Пенсійного фонду України та  Міністерства праці та соціальної політики  України у  листі від 23 липня 2004 року №10.01.09/891, до інфекційних відділень відносяться і відділи з боротьби особливо небезпечних інфекцій санітарно-епідеміологічних станцій (СЕС), яким відмовляють у зарахуванні стажу роботи у подвійному розмірі. Положенням про відділи небезпечних інфекцій, який затверджений МОЗ України від 12.04.1982 року передбачено, що зазначені структурні підрозділи створюються у протичумних закладах та СЕС. Працівники цих відділів, здійснюють заходи у вогнищах особливо небезпечних інфекцій – чуми, холери, СНІДУ, туляремії, сказу, сибірки, бруцельозу та інших, виконують роботи з культурами збудника цих інфекційних хвороб. Тобто, робота у відділах з боротьби особливо небезпечних інфекцій санепідстанцій вважається роботою у інфекційних відділеннях і повинна зараховуватися до стажу у подвійному розмірі.(а.с.53)
Як убачається зі змісту наявних в матеріалах справи документів, при виконанні своїх функціональних обов`язків позивач здійснював карантинний нагляд морських суден, що прибувають з «закритим кордоном» з країн і районів епіднеблагополучних по інфекціям, обумовлених нормативними документами: «Правила санітарної охорони території України», затверджених Постановою КМ України №696 від 24.04.1999 року; «Правила санітарної охорони території України», затверджених Постановою КМ України від 22 серпня 2011 року №893; Міжнародними медико-санітарними Правилами 2005 року.
Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.1999 року № 696 «Про затвердження правил санітарної охорони території України» (далі - Постанова №696) (чинної на час перебування позивача на займаній посаді у спірний період) передбачалось, що з метою запобігання занесенню і розповсюдженню на території України інфекційних хвороб, зазначених у пункті 1 цих Правил, у пунктах пропуску через державний кордон створюються і функціонують санітарно-карантинні підрозділи (відділи, пункти), які проводять медичний (санітарний) огляд пасажирів і водіїв усіх видів транспортних засобів, плаваючого складу морських (річкових) суден, льотного складу повітряних суден, поїзних і локомотивних бригад пасажирських і вантажних поїздів, бригад рефрижераторних і поштово-багажних поїздів (секцій і вагонів), воєнізованої охорони та осіб, що супроводжують вантажі, транспортних засобів усіх видів, вантажів, товарів та інших предметів, у тому числі харчових продуктів та продовольчої сировини, лікарських засобів, хімічних, біологічних і радіоактивних речовин, а також матеріалів і відходів, що завозяться на територію або вивозяться з території України чи прямують транзитом через її територію (у випадках, передбачених цими Правилами) і можуть бути факторами передачі збудника інфекції або створити небезпеку для життя і здоров`я людей.
Згідно із п.16 Постанови №696 передбачено категорії і штатні нормативи санітарно-карантинних підрозділів (відділів, пунктів) у пунктах пропуску через державний кордон, а також положення про них, які визначаються МОЗ в установленому порядку залежно від обсягів роботи відповідного пункту пропуску через державний кордон.
Також, апеляційний суд зазначає, що відповідно до Положення про санітарно-карантинний відділ у пункті пропуску через державний кордон України у морському (річковому) порту, відкритому для міжнародних зв`язків, яке затверджене Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.02.2000 року № 31, санітарно карантинний відділ у морському (річковому) порту, відкритому для міжнародних зв`язків, є структурним підрозділом санітарно-епідеміологічної станції на водному транспорті (центральної, басейнової, портової).
Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, що до інфекційних відділень відносяться також відділи з боротьби з особливо небезпечними інфекціями санітарно-епідеміологічних станцій (СЕС), які до набрання чинності  постановою Кабінету Міністрів України № 1181 від 17.12.2012  (далі - постанова № 1181) відносилися до санітарно-епідеміологічних закладів охорони здоров`я.
Зазначені обставини свідчать про те, що робота у санітарно карантинному відділі вважається роботою у протичумних закладах, які відносяться до ІІІ групи та повинна зараховуватися до стажу у подвійному розмірі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення відповідача щодо не зарахування стажу в подвійному розмірі періодів роботи позивача.
Водночас, колегією суддів відхиляються викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи щодо заборони Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судових витрат, оскільки відшкодування учаснику справи у такий спосіб понесених судових витрат прямо відповідає положенням ст.139 КАС України, які є спеціальними в контексті спірного питання.
Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення,тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач: 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Танасогло Т.М.