ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                             
03 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 761/6923/17
провадження № 61-27333 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач -   ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», 
треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві,  
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2018 року в складі колегії суддів Шебуєвої В. А., Оніщука М. І., Українець Л. Д.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А., Оболонський районний відділ ДВС ГТУЮ у місті Києві, та просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 20 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. про стягнення з неї на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 77 929,26 доларів США. 
 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07 березня 2008 року уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір № 2706/0308/71-117; ВАТ «Сведбанк» відступило своє право вимоги за договором ПАТ «Дельта Банк», яке, в свою чергу, відступило право вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк». 
 
20 серпня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 77 929,26 доларів США. 
 
Позивач уважала, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус порушив вимоги статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки заборгованість за кредитним договором не є безспірною, а виконавчий напис вчинено з порушенням визначеної законом процедури. 
 
Банк не надав первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, розрахунок боргу не погоджувався та не передавався за договором купівлі-продажу права вимоги. 
 
Також зазначила, що не отримувала письмової вимоги банку про усунення порушень.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.
 
Визнано виконавчий напис за реєстровим номером № 15808, вчинений 20 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., таким, що не підлягає виконанню.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що єдиним документом на підтвердження безспірності вимоги банку та розміру заборгованості позивача був розрахунок заборгованості за кредитом станом на 01 червня 2016 року, тобто відповідачем не надано нотаріусу первинних документів, які фіксують факти здійснення операцій по кредитному договору щодо видачі кредиту та його часткового погашення.
 
Крім того, нотаріусу не надано оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, оригінал чи належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року та від 15 червня 2012 року.
 
Суд погодився з позицією позивача про пропуск передбаченого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку вчинення виконавчого напису нотаріусом з дня виникнення права вимоги, оскільки нарахування боргу за тілом кредиту та процентами почалося з 18 червня 2012 року, а виконавчий напис вчинено 20 серпня 2016 року.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2018 року      апеляційну скаргу представника відповідача задоволено: рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Апеляційний суд виходив із того, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково застосував положення пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 у редакції на час вчинення виконавчого напису, який стосується нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також звернення стягнення на предмет іпотеки, тоді як нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
ПАТ «Альфа-Банк» подало нотаріусу повний пакет документів, передбачений пунктом 2 указаного Переліку. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданого до заяви про вчинення виконавчого напису, та самого виконавчого напису заборгованість, що визначена до стягнення, обрахована за період з 01 квітня 2016 року по 01 червня 2016 року, тобто у межах трирічного строку з дня виникнення права вимоги.
 
ОСОБА_1 не надала доказів на спростування розміру заборгованості, визначеного у виконавчому написі, тому підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відсутні.
 
Аргументи учасників справи
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просила її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права; залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Позивач наполягає на тому, що суд першої інстанції правильно встановив, що нарахування боргу за тілом кредиту та відсотками починається з 18 червня 2012 року, тоді як виконавчий напис вчинено 20 серпня 2016 року, тобто поза межами трирічного строку.
 
Стверджує, що розрахунок банку не підтверджує розмір заборгованості, а позивач не отримувала вимогу про її погашення.
 
У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від адвоката Біллерис Ю. О., яка діє в інтересах ПАТ «Альфа-Банк», у якому представник відповідача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.
 
Представник відповідача зазначає, що банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості, але і виписку по рахунку, на вказаних документах проставлений штамп «заборгованість не погашено». При цьому, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості.
 
Стверджує, що ПАТ «Альфа-Банк» направляло вимогу про усунення порушень позичальнику за її зареєстрованим місцем проживання, а боржник не надала належних та допустимих доказів на підтвердження іншого розміру заборгованості або її відсутності.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 07 березня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 2706/0308/71-117, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 102 000 доларів США на строк з 07 березня 2008 року по 07 березня 2038 року включно зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом.
 
25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за укладеним з ОСОБА_1 кредитним договором.
 
15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ПАТ «Альфа-Банк».
 
06 липня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» направило ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якої станом на дату розрахунку 01 червня 2016 року загальна сума заборгованості за договором становить 78 063,24 доларів США, з яких за кредитом - 75 115 доларів США, по процентах - 2 814,26 доларів США, по пені - 133,98 доларів США.
 
20 серпня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» подало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В. А. заяву про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2706/0308/71-117 від 07 березня 2007 року, обрахованої за період з 01 квітня 2016 року по 01 червня 2016 року в сумі 77 929,26 доларів США, з яких 75 115 доларів США заборгованості по кредиту, 2 814,26 доларів США заборгованості по процентах.
 
20 серпня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В. А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 15808, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла по кредитному договору від 07 березня 2008 року № 2706/0308/71-117 у розмірі 77 929,26 доларів США за період з 01 квітня 2016 року по 01 червня 2016 року, яка складається із 75 115 доларів США заборгованості по кредиту, 2 814,26 доларів США заборгованості по процентах.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України(тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
 
У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
 
Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19).
 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі».
 
Аналіз матеріалів справи свідчить, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус дійшов висновку, що з наданих стягувачем документів вбачається, що строк платежу за кредитним договором настав, а боржник допустив прострочення сплати чергових платежів.
 
Суд апеляційної інстанцій на підставі розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позичальника встановив факт наявності заборгованості позивача перед банком за період з 01 квітня по 01 червня 2016 року у визначеному відповідачем розмірі, подання банком нотаріусу всіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
 
Колегія суддів уважає такий висновок передчасним, оскільки апеляційний суд не перевірив, чи не включив банк до розміру заборгованості за період з 01 квітня 2016 року по 01 червня 2016 року платежі по тілу кредиту, строк погашення яких не настав, та не з`ясував наявність підстав для дострокового повернення позивачем кредиту в повному обсязі.
 
У касаційній скарзі позивач посилається також на те, що не отримувала вимогу банку про усунення порушень виконання кредитного зобов'язання. 
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап    - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».
 
Апеляційний суд не встановив факт отримання позичальником листа-повідомлення з вимогою сплатити борг та не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема для підтвердження чи спростування безспірності заборгованості по кредитному договору.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Згідно частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Ураховуючи наведене, наявні підстави для скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                           В. І. Крат
 
Судді                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
      І. О. Дундар
 
      Є. В. Краснощоков
 
      М. М. Русинчук