ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 р. 	Справа № 480/2761/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року, (головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек), по справі № 480/2761/20
за позовом       ОСОБА_1  
до      Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ,      Державної казначейської служби України                      
про перевірку прийняття (вчинення) рішень, дій та бездіяльності, встановлення їх незаконності, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі -   позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-  за імперативно встановленим ст. 2 КАС України обов`язком суду перевірити чи прийняті (вчинені) рішення, дії та бездіяльність Ковпаківським відділом державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в межах виконавчого провадження АСВП № 58251361 від 01.02.2019, та за результатом перевірки встановити їх незаконність;
- стягнути з суб`єкта владних повноважень - Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі Державної казначейської служби України на відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн, матеріальної шкоди 619,13 грн, всього 20 0619,13 грн;
- визнати не вчинення відповідачем імперативно встановлених вимог Закону України «Про виконавче провадження», що покладено на Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, який по цей час відповідач не виконав, що містить ознаки непрямої дискримінація встановленою, а також що непряма дискримінація мала місце.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом уточнення позовних вимог, з урахуванням ч. 1 ст. 5 КАС України, наданням доказів сплати судового збору. Копія ухвали отримана позивачем 17.05.2020, про що свідчить поштове повідомлення.
28.07.2020  позивачем на електронну адресу суду надіслано заяву про відвід судді, яка також містить клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судовий збір", ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів".
Ухвалою суду від 07.09.2020 в задоволені клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, продовжено позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - 5 днів з дня одержання копії цієї ухвали. Копію ухвали отримано позивачем 14.09.2020.
28.09.2020 ухвалою Сумського окружного адміністративного суду позовну заяву повернуто позивачу. 
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного висновку.
Зазначає, що судом першої інстанції не вірно застосовані норми матеріального права , зокрема не враховано Закон України " Про захист прав споживачів", яким звільнено позивача від сплати судового збору,  безпідставно відмовлено у звільненні позивача від сплати судового збору як особи, яка за законом звільнена від його сплати; не враховано, що позивач є пенсіонером,  звернувся до суду як споживач, а отже  не має сплачувати судовий збір. Також посилається на розгляд справи не уповноваженим судом, оскільки ним було заявлено відводи судді, які необґрунтовано відхилені.  
Ковпаківський відділ державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державна казначейська служба України (далі - відповідачі) не надали відзиви на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 308, ч.2 ст. 312 КАС України  справа розглянута  в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, докази по справі, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає   задоволенню   з таких підстав.
В позовній заяві позивач зазначає, що  постановою державного виконавця Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Безверхої А. І. від 01.07.2019 ВП № 58251361 визначено боржника - ОСОБА_1 щодо виконання  постанови Управління патрульної поліції в Сумській області 042771 від 27.04.2018 про стягнення штрафу у розмірі 850,00 грн. В загальному розмірі державною виконавчою службою безпідставно стягнуто з пенсії ОСОБА_1 1085,00 грн.
За результатами оскарження вищевказаної постанови, державною виконавчою службою   прийнято постанову від 11.10.2019, якою в межах АСВП № 58251361 скасовано постанови старших державних виконавців Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Трегобова О.В. від 01.02.2019, 25.02.2019 та Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції Безверхої А.І. від 05.03.2019, 01.07.2019  про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про передачу виконавчого провадження, про прийняття виконавчого провадження, про звернення  стягнення на пенсію боржника, про стягнення витрат виконавчого провадження.
Не погоджуючись із рішеннями, діями, бездіяльністю державної виконавчої служби під час виконання виконавчого провадження АСВП  № 58251361 від 01.02.2019 , а також посилаючись на завдання йому діями відповідача моральної шкоди,  позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.
Судом встановлено, що до позовної заяви позивачем не додано документ про сплату  судового збору та доказів на підтвердження обставин звільнення від його сплати, в зв`язку з чим  судом позов залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви .
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконано вимоги суду щодо усунення недоліків позовної заяви.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору та звільнення від його сплати, врегульовані положеннями Закону України «Про судовий збір» та КАС України.
За статтями 1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є, зокрема громадяни України , які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Статтею 3 Закону України «Про судовий збір»  передбачено об`єкти справляння судового збору та визначено перелік процесуальних документів, за подання яких судовий збір не справляється.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»  судовий збір справляється, зокрема за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Колегія суддів, дослідивши докази по справі зазначає, що позивачем не нададо до суду першої інстанції доказів сплати судового збору за подання позовної заяви, та доказів на підтвердження  обставин звільнення від обов`язку його сплати, а отже судом першої інстанції правомірно залишено позов без руху , та надано строк для усунення недоліків шляхом подання документи про сплату судового збору.
Доводи апелянта щодо відсутності обов`язку сплати судового збору, з посиланням на положення Закону України "Про захист прав споживачів", судова колегія вважає помилковими з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
Відповідно до преамбули Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
За визначенням ст. 1 цього Закону споживач, це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
З позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини є публічно-правовими, предметом позову є оскарження дій та бездіяльності державного виконавчого органу під час здійснення заходів по примусовому виконанню в виконавчому провадженні, а тому підстави для застосування приписів Закону України "Про захист прав споживачів" та звільнення позивача від сплати судового збору відсутні.
Щодо доводів апелянта про не врахування судом звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», колегія  суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в цій справі заявлено позовні вимоги щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності органу виконавчої служби та відшкодування моральної шкоди, завданої  незаконними діями, рішеннями.
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом, позивач не надав документ про сплату судового збору на рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, оскільки вважав, що звільнений від її сплати на підставі положень п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».
Суд зазначає, що згідно з положеннями п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України щодо способів судового захисту, які кореспондують з положеннями ч. 2 ст. 245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом: визнання протиправним і скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зміст наведеної норми вказує на те, що позовну вимогу про відшкодування шкоди заявлену в адміністративному судочинстві обов`язково зумовлює вимога про вирішення публічно-правового спору (наприклад визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий платіж сплачується.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до  п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється та судом першої інстанції не зазначено про необхідність сплати судового збору за вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Судовим розглядом встановлено, що позивач не належить до пільгової категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, а тому за подання до суду позовної заяви у цій справі судовий збір справляється на загальних підставах.
Таким чином, колегія суддів   погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставною відмови у звільненні позивача від сплати судового збору, через важкий майновий стан позивача та його статус пенсіонера, є необґрунтованими, оскільки судом надано належну оцінку всім наданим позивачем до позову доказам в підтвердження зазначених обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Аналогічні положення закріплені у статті 8 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема, у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже, за змістом наведених норм, судам надано право у виняткових випадках і залежно від обставин справи, врахувавши майновий стан сторони, звільнити її від сплати судового збору, відстрочити або розстрочити його сплату. При цьому, КАС України покладає на суд обов`язок розглянути заявлені сторонами клопотання та з врахуванням кожного окремого випадку навести мотиви щодо їх задоволення чи відмови у їх задоволенні відповідно до норм чинного законодавства.
Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення або зменшення розміру є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони.
Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Колегія суддів, з огляду на викладені правові норми, зазначає, що законодавством регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, а єдиною підставою для такого звільнення є врахування судом майнового стану сторони.
Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) визначається судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір, а тому є оціночним поняттям та залежить від доказів, якими обґрунтовується його рівень.
Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати належні та допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Отже, для застосування судом положень ч. 1 ст. 133 КАС України повинні бути відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Суд першої інстанції, правомірно не прийняв до уваги повідомлення про призначення житлової субсидії, період якого не охоплює весь попередній рік, як доказ незадовільного майнового стану позивача, вік позивача, його статус пенсіонера.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ненадання позивачем доказів, якими обгрунтовується його майновий стан, позбавляє суд можливості визначити, чи перевищує розмір судового збору, який необхідно сплатити позивачу при поданні даної позовної заяви до суду, 5 % розміру його річного доходу, не є самостійною підставою для звільнення позивача від сплати судового збору вік позивача чи та обставина, що він є пенсіонером.
За таких обставин, встановивши відсутність по справі доказів сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність апеляційної скарги позивача вимогам ст.ст. 160,161 КАС України та правомірно прийняв судове рішення про повернення позовної заяви.
Щодо доводів апелянта про розгляд справи неповноважним судом, слід зазначити наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово подавав до Сумського окружного адміністративного суду заяви про відвід судді з підстав невірного застосування судом норм процесуального права та необґрунтованість залишення позовної заяви без руху,  не врахування судом обставин звільнення позивача від сплати судового збору.
Отже підстави відводу зводилися до незгоди заявника із процесуальним рішенням суду , зокрема ухвалою суду про залишення позову без руху.
Відповідно до   ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст. 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу.
Слід зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також  прийняття суддею процесуальних рішень.
Відповідно до часини 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Колегія суддів зазначає, що всі заявлені позивачем відводи суду були розглянуті судом із дотриманням вимог КАС України, будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість головуючого судді  в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості суду при розгляді даної справи, з матеріалів справи та доводів заяв про відвід не вбачається. 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не є підставою для скасування ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2020.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Згідно з п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 312, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 по справі № 480/2761/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій