РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року
м. Рівне

Справа № 565/1362/19
Провадження № 22-ц/4815/16/21

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Зейкан І.Ю.

Рівненський апеляційний суд :
складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.
секретар судового засідання: Шептицька С.С.,
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційні скарги  ОСОБА_5 та  ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 рокуу справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя, позовом третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики,-
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2019 року  ОСОБА_2  звернулася із позовом до  ОСОБА_2  у якому, з урахуванням виділення позовної вимоги про розірвання шлюбу в окреме провадження, просила поділити спільне майно подружжя, а саме:
визнати за нею ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину банківського вкладу з нарахованими та не виплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі договору №19464914018 на вклад «Мій прогресивний депозит» на ім`я фізичної особи від 24.05.2019 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , а також
виділити автомобіль марки NISSAN X-Trail, 2.0 Diesel, Wagon, 2011 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 у власність відповідача ОСОБА_2 та присудити позивачці ОСОБА_2 грошову компенсацію взамін належної їй Ѕ частки в праві власності на даний автомобіль в розмірі 125000, 00 гривень та стягнути з відповідача розмір такої грошової компенсації в її користь. 
В обґрунтування позову зазначила, що за час шлюбу сторони набули в спільну власність за рахунок спільних коштів та спільної праці автомобіль марки NISSAN X-TRAIL та накопичили готівкові кошти на депозитних рахунках в банках. Добровільно вирішити питання про поділ спільного майна сторони не можуть, тому виникла потреба вирішити питання про поділ спільного сумісного майна в судовому порядку.

У жовтні 2019 року від третьої особи  ОСОБА_5  подана позовна заява до відповідача  ОСОБА_2  та позивачки  ОСОБА_2  про стягнення боргу за договором позики, в якому вона просить стягнути з відповідачів на її користь солідарно борг за договором позики в сумі 28 000 доларів США.
ОСОБА_5 в позовній заяві посилається на те, що 07 квітня 2019 року між нею та її братом ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до якого вона позичила йому 28 000 доларів США для придбання житла в м. Вараш для проживання їхньої матері ОСОБА_6 в окремій квартирі, на підтвердження чого ним була складена розписка. Згідно із розпискою, ОСОБА_2 зобов`язався до кінця літа 2019 року підібрати та нотаріально оформити купівлю-продаж квартири для окремого проживання їхньої мами, а в разі не придбання квартири у зазначений термін ОСОБА_2 зобов`язувався повернути їй зазначені кошти без затримки. У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 мав їхати для проходження реабілітації як ветеран АТО в санаторії у с. Клевань та м. Трускавець, у травні 2019 року він звернувся до ОСОБА_5 для отримання згоди для розміщення позичених коштів на депозитному рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України», проти чого вона не заперечувала. Квартиру для матері з того часу ОСОБА_2 так і не придбав, однак і грошові кошти у визначений термін до кінця літа 2019 року їй не повернув. В кінці серпня 2019 року ОСОБА_7 повідомив їй про те, що в провадженні Кузнецовського міського суду перебуває справа ОСОБА_2 до нього про поділ майна.

У жовтні 2019 року  ОСОБА_2 , звернувся із зустрічною позовною заявою до  ОСОБА_2  про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя, в якій просить визнати його особистою приватною власністю банківський вклад з нарахованими та не виплаченими відсотками, розміщеними на банківському рахунку на підставі договору №19464914018 на вклад «Мій прогресивний депозит» на ім`я фізичної особи від 24.05.2019 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , виключивши його зі складу спільного сумісного майна подружжя, що підлягає поділу та поділити спільне майно подружжя у вигляді вкладу ОСОБА_2 , розміщеного на банківському рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України» визнавши за ним право власності на Ѕ його частину з нарахованими та не виплаченими відсотками.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину банківського вкладу у сумі 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі договору № 19464914018 на вклад «Мій прогресивний депозит» від 24.05.2019 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 .
Виділено у власність ОСОБА_2 автомобіль марки NISSAN X-Trail, 2.0 Diesel, Wagon, 2011 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на автомобіль марки NISSAN X-Trail, 2.0 Diesel, Wagon, 2011 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію взамін належної їй Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки NISSAN X-Trail, 2.0 Diesel, Wagon, 2011 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 98 518 (дев`яносто вісім тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн.. 48 (сорок вісім) коп.. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 судові витрати на залучення експерта у сумі 4760 (чотири тисячі сімсот шістдесят) грн.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю та поділ майна відмовлено.
У задоволенні позову третьої особи ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,   ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Вказує, на спірний банківський вклад були покладені кошти позичені ним у ОСОБА_5 з ціллю придбання квартири для матері, тобто даний вклад був здійснений не в інтересах сім`ї а тому є його власними коштами, які він зобов`язувався повернути ОСОБА_5 до кінця літа 2019 року.
Просить рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про поділ банківського вкладу скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні вимоги про визнання за нею права власності на Ѕ частину банківського вкладу та визнати зазначений банківський вклад особистою приватною власністю ОСОБА_2 , також просить скасувати арешт на даний банківський вклад.

Також рішення суду першої інстанції оскаржене  ОСОБА_5 , яка в апеляційній скарзі зазначає, що 07 квітня 2019 року між нею та її братом ОСОБА_2 укладений договір позики, відповідно до якого вона позичила йому 28 000 доларів США для придбання житла в м. Вараш для проживання їхньої матері ОСОБА_6 в окремій квартирі, на підтвердження чого ним була складена розписка. Згідно із розпискою, ОСОБА_2 зобов`язався до кінця літа 2019 року підібрати та нотаріально оформити купівлю-продаж квартири для окремого проживання їхньої мами, а в разі не придбання квартири у зазначений термін ОСОБА_2 зобов`язувався повернути їй зазначені кошти без затримки.
Просить рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 року в частині відмови в задоволенні її позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ спірного банківського вкладу скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_5 солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 28000 дол. США.

У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_2  заперечує дійсність розписки від 07.04.2019 року складеної у письмовій формі за підписом ОСОБА_2 , вказуючи на те, що вона була складена без наміру створити правові наслідки, що обумовлені нею, розписка є надуманою. В такий спосіб відповідач ОСОБА_8 намагається у будь-який спосіб (використовуючи родинні відносини та родинну підтримку) позбавити ОСОБА_2 права на поділ спільного майна подружжя, зокрема, спільних коштів.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_2 посилається на аналогічні обставини що і у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 .
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта ОСОБА_5 адвокат Данилюк І.В., апелянт ОСОБА_2 та його представник адвокат Ромашко Л.Г. підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі.
Представник ОСОБА_2 адвокат Полюхович О.В. просила відмовити в задоволенні поданих апеляційних скарг, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 року оскаржується в частині вирішення питання щодо банківського вкладу у сумі 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, розміщеного на банківському рахунку на підставі договору № 19464914018 на вклад «Мій прогресивний депозит» від 24.05.2019 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 .
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають дозадоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про визнання її права власності на Ѕ частину банківського вкладу у сумі 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками, місцевий суд виходив з того, що ці кошти є спільною сумісною власністю подружжя в рівних долях, а оспорюючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, позивач та третя особа за зустрічними позовами ОСОБА_8 та  ОСОБА_5 не довели зворотне, а саме належність цих коштів кожному з них та факту їх позики.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 29.04.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кузнецовського міського управління юстиції 29.04.2003 року.
Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18.12.2019 року у справі № 565/2024/19, яке набрало законної сили 18.01.2020 року, шлюб між позивачкою ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_2 розірваний.
Сторони перебували у шлюбі з 29.04.2003 року до 18.01.2020 року.
Відповідно до ст.60,70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В разі поділу такого майна подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
   Як зазначено в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №755/4757/16-ц, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
За твердженням  ОСОБА_2 07 квітня 2019 року він від ОСОБА_5  отримав кошти у сумі 28 000 доларів США для придбання житла матері ОСОБА_6 (т.1 а.с. 108)
08 квітня 2019 року ОСОБА_8 та  ОСОБА_6 уклали договір №01-АН з ОСОБА_9 про надання консультації та послуг необхідних для купівлі об`єкта нерухомості в межах суми отриманої від ОСОБА_5 . Даний договір діє до моменту виконання  ОСОБА_9  взятих на себе зобов`язань.(т.1 а.с. 219)
24 травня 2019 року, тобто ще під час перебування сторін в шлюбі, між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір № 19464914018 на вклад «Мій прогресивний депозит», за яким ПАТ «Державний ощадний банк України» передано 28000 дол. США (т.1 а.с. 9).

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Як вбачається зі змісту розписки,  ОСОБА_5  не передавала у власність  ОСОБА_2  грошові кошти. Кошти які як стверджує ОСОБА_2 були отримані від ОСОБА_5 мали бути спрямовані на придбання житла в м. Вараш для проживання ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Тобто за своєю правовою природою розписка має ознаки договору доручення передбаченого ст.1000 ЦК України, однак при цьому такий договір в належній формі не укладався. 
Аналіз згаданої розписки та договору № 01-АН від 08 квітня 2019 року про надання послуг з придбання нерухомості (т.1 а.с.108, 213) свідчить про те, що ці кошти були адресовані ОСОБА_6 і місцевим судом вірно зазначено, що її зміст суперечить дефініції договору позики, тобто відсутній сам факт позики між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2 , тобто апріорі відсутня правова підстава з якої заявлялись позовні вимоги до ОСОБА_2 , що вказує на їх безпідставність та спростовує твердження відповідача-позивача ОСОБА_2 та третьої особи  ОСОБА_5 , що спірні 28000 доларів США не є спільним майном подружжя набутим ними за час шлюбу.
Місцевим судом вірно зазначено, що в справі не доведено тотожність грошових коштів в сумі 28000 доларів США розміщених на рахунку в банку та тих, що фігурують в розписці.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не доведено заявлених вимог, то місцевим судом обґрунтовано задоволено вимоги ОСОБА_2 та визнано її право власності на Ѕ частину банківського вкладу у сумі 28 000 (двадцять вісім тисяч) доларів США з нарахованими та невиплаченими відсотками.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги  ОСОБА_5 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 30 липня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 12 лютого 2020 року.

Головуючий:                                           С.В. Боймиструк
Судді:                                                               С.О. Гордійчук
          С.В. Хилевич