П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/4434/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Свентух Віталій Михайлович  
Суддя-доповідач -  Совгира Д. І.   
16 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Совгири Д. І. 
суддів:  Франовської К.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року  (повний текст якої складено в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року, засуджений до покарання у вигляді довічного позбавлення волі та починаючи з 02.06.2010 року відбуває покарання у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". 
Відповідно до Переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 10.05.2017 року  № 1519/5 Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" за рівнем безпеки виправної колонії є установою виконання покарань.
03.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про забезпечення його цигарками та сірниками відповідно до норми №4 Постанови Кабінету міністрів України №336 від 16.06.1992 року.
На переконання позивача, Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" протиправно не забезпечує його цигарками та сірниками відповідно до норми №4 Постанови Кабінету міністрів України №336 від 16.06.1992 року, що і стало підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Згідно з частиною першою   статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК України)   кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 КВК України).
Відповідно до частини першої статті 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Норми харчування осіб, позбавлених волі, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч. 5   ст. 115 КВК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.1992 №336 "Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально - виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках - розподільниках та інших приймальниках Національної поліції" (далі - Постанови №336) затверджено норми харчування, норми заміни продуктів харчування та порядок їх застосування щодо осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції.
Так, зокрема, Постановою №336 затверджено:
- норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, згідно з додатком 1;
- норми заміни продуктів харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, згідно з додатком 2;
- порядок застосування норм харчування та норм заміни продуктів харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції, згідно з додатком 3.
Додатком №1 Постанови №336 встановлено, що засуджені, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах, забезпечуються харчуванням за нормою №4А (загальна норма).      
В додатку №1 до Постанови №336 зазначено, що засудженим, які палять і забезпечуються продуктами харчування за нормою №4, видається 6 цигарок VI класу на добу та 3 коробки сірників на місяць (на одну особу).
Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що засудженим, які палять та тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах видається 6 цигарок VI класу на добу та 3 коробки сірників на місяць (на одну особу).
З огляду на те, що Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" за рівнем безпеки виправної колонії є установою виконання покарань, а норма №4 Постанови Кабінету міністрів України №336 від 16.06.1992 року поширюється лише на засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах, суд доходить висновку про безпідставність заявлених позовних вимог та  як наслідок про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Посилання представника позивача на те, що листом Вінницької місцевої прокуратури №104-115-15 від 08.08.2018 року та листом Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції №8/417-18/П-350 фактично підтверджено право позивача на отримання цигарок та сірників відповідно до норми №4 Постанови Кабінету міністрів України №336 від 16.06.1992 року є необґрунтованими, оскільки дана норма розповсюджується лише на засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Совгира Д. І.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Франовська К.С.    Матохнюк Д.Б.