ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року 
м. Київ

Справа №  925/395/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. - головуючого, Дроботової Т.Б., Чумака Ю.Я.
секретар судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
офісу ГПУ - Семенчук М.А. (Офіс Генерального прокурора),
позивача - не з`явились,
відповідача - Костюк І.В. (адвокат),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фермерського господарства "Калаур"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 (судді: Коробенко Г.П. (головуючий), Козир Т.П., Кравчук Г.А.)
за позовом заступника керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Бузівської сільської ради
до Фермерського господарства "Калаур"
про витребування земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст судових рішень у справі
1.1. Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.05.2019 у справі №925/395/18 позов залишено без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
1.2. Місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом виключних підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави.
1.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 у справі №925/395/18 скасовано вищезазначену ухвалу, а справу передано на розгляд до суду першої інстанції.
1.4. Суд апеляційної інстанції з урахуванням правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №926/03/18, від 23.09.2018 у справі №924/1237/17, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 23.01.2019 у справі №920/331/18, дійшов висновку, що прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави в особі Позивача та, відповідно, розгляду позовних вимог у даній справі по суті.
2. Короткий зміст вимог касаційної скарги, позиції інших учасників справи
2.1. У касаційній скарзі Фермерське господарство "Калаур" просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу місцевого господарського суду.
2.2. Вимоги скарги обґрунтовані тим, що апеляційна інстанція застосовуючи норми Закону України "Про прокуратуру" не врахувала висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №926/03/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, у зв`язку з чим дійшла помилкових висновків щодо наявності у даному випадку передбачених законом виключних підстав для звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави в особі позивача.
2.3. У відзиві на касаційну скаргу Прокурор просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін з підстав її законності та обґрунтованості.
3. Розгляд справи Верховним Судом
3.1. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.11.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства "Калаур" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 у справі № 925/395/18 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 17.12.2020.
3.2. З огляду на те, що судове засідання, призначене на 17.12.2020, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Зуєва В. А. на лікарняному, ухвалою Верховного Суду від 24.12.2020 визначено дату та час проведення наступного судового засідання у цій справі.
3.3. Отже, у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Зуєва В.А. на лікарняному з 07.12.2020 по 24.12.2020 справа розглядається у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
5. Обставини встановлені судами
5.1. Господарськими судами встановлено, що Заступник керівника Уманської місцевої прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Господарського суду Черкаської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - Управління, Позивач) з позовом до Фермерського господарства "Калаур" (далі - ФГ "Калаур", Відповідач) про витребування із незаконного володіння Відповідача на користь держави в особі Управління земельних ділянок, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Зеленорізької сільської ради Жашківського району Черкаської області, з урахуванням уточнення позовних вимог, а саме: за кадастровим номером 7120982400:02:001:0560 площею 4,9314 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0512 площею 5,4751 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0046 площею 8,1201 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0645 площею 1,5110 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0644 площею 2,0000 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0646 площею 2,0000 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0647 площею 2,0000 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0643 площею 2,0000 га; за кадастровим номером 7120982400:02:001:0588 площею 13,1755 га.
5.2. Обґрунтовуючи підстави представництва держави, Прокурор посилався на зволікання уповноваженого органу (на час звернення з позовом) - Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, який мав право брати участь у спірних правовідносинах з метою представництва інтересів держави щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності із чужого незаконного володіння.
При цьому Прокурор зазначав, що Позивач, констатуючи факт припинення дії договору суборенди спірної земельної ділянки (лист Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області № 10-23-0.32-1938/2-18 від 20.03.2018 до Уманської місцевої прокуратури), не вжив жодних заходів щодо повернення до державної власності цієї земельної ділянки.
5.3. Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.04.2019 Позивача у цій справі - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області замінено на його правонаступника - Бузівську сільську раду Жашківського району.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідача, представника сторони, прокуратури, дослідивши доводи наведені у касаційній скарзі та відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
6.4. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".
6.5. Згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
6.6. Відповідно до абзаців 1 - 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
6.7. Водночас, згідно з положеннями частин третьої - п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
6.8. Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
6.9. Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
6.10. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
6.11. Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).
6.12. Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
6.13. З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. 
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
6.14. Як вбачається з матеріалів справи, за результатами дослідження питання дотримання прокурором процедури, передбаченої у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", суди дійшли висновку як про наявність правових підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, так і про дотримання процедури такого звернення.
6.15. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З огляду на вищевикладене, доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують висновки судів про наявність правових підстав для звернення прокурора з даним позовом до суду.
6.16. Додатково судова колегія звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 11.04.2019 у справі №925/395/18, замінено Позивача - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області на його правонаступника - Бузівську сільську раду Жашківського району.
За приписами статті 52 Господарського процесуального кодексу України усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
В такий спосіб у випадку заміни позивача його правонаступником після відкриття провадження у справі за позовом поданого прокурором в інтересах держави в особі відповідного суб`єкта владних повноважень, у суду відсутня необхідність повторно перевіряти обставини дотримання прокурором процедури, передбаченої у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
При цьому, за змістом частини п`ятої статті 55 Господарського процесуального кодексу України навіть відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.
6.17. Щодо посилань скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №926/03/18 та від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Верховного Суду.
Таким чином, розглянувши доводи ФГ "Калаур", Суд дійшов висновку, що апеляційна інстанція (з урахуванням встановлених судами обставин справи) прийняла рішення відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 на неврахування якої, у тому числі, посилався скаржник, як на підставу касаційного оскарження. 
В такий спосіб колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, оскільки із встановлених ним обставин справи не вбачається наявність підстав для залишення позову прокурора без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
7.2. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
7.3. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
7.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування не вбачається.
8. Розподіл судових витрат
8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Фермерського господарства "Калаур" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 у справі №925/395/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	В. А. Зуєв	
  Судді  	 	  Т. Б. Дроботова	
 	 	  Ю. Я. Чумак