ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4935/20                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                                                         м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                               - Єгорової Н.М.,
суддів                                                            - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Текссол-С» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2020 року ТОВ «Текссол-С» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Держмитслужби у якому просило:
-           визнати протиправною бездіяльність Київської митниці Держмитслужби, яка полягала в не скасуванні рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 10 грудня 2019 року № UA100120/2019/000127/2 відповідно до ч. 10 ст. 55 Митного кодексу України у зв`язку з ненаданням Київською митницею Держмитслужби обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, наданих разом із листом ТОВ «Текссол-С» від 21 лютого 2020№2102/20-02 року;
-          визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 10 грудня 2019 року № UA100120/2019/000127/2.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року позов задоволено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Київська митниця Держмитслужби, подала апеляційну скаргу, в якій, зазначаючи про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і здійснені порушення процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом не було враховано наявність розбіжностей у поданих позивачем документах, зокрема, що вони не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості. Апелянт зазначає, що додатково надані позивачем документи не усунули таких розбіжностей, що стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Також відповідач стверджує, що причини, у зв`язку з якими застосування інших методів визначення митної вартості товару, ніж резервний метод, є неможливим відображені у рішенні про коригування митної вартості товару. 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Текссол-С» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач зазначає, що для здійснення митного контролю були подані всі необхідні документи, які підтверджують заявлену митну вартість товару, вказані документи не містили розбіжностей, а тому дії митного органу коригування митної вартості товару є неправомірними та такими, що не відповідають положенням Митного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що між ТОВ «Текссол-С» (Покупець) та Hudabia Textile (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт від 10 червня 2019 року №1006/19-01, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю наступні тканини й текстильні товари виробництва Ісламської Республіки Пакистан, а також інших країн, а покупець зобов`язується оплатити отриманий від продавця товар на умовах, визначених сторонами в договорі та/або відповідних додатках до нього: тканина 100 % бавовна; тканина 52 % поліестер та 48% бавовна; інший товар, вказаний у додатках до цього договору (п. 1.1 контракту).
Контрактом встановлено, що: товар поставляється на умовах CIF м. Одеса, Україна (Incoterms 2010), якщо інше не передбачено відповідним додатком до цього договору (п. 2.1); продавець і покупець погодили, що товар продається за ціною за умови, що він є стоковим, в 3,50 долара США за 1 (один) кг, якщо інша ціна не передбачена відповідним додатком до цього договору (пункт 3.2); оплата здійснюється покупцем шляхом внесення передоплати в розмірі 100 % вартості товару, якщо інше не передбачено відповідним додатком до цього договору (п. 4.1); оплата за товар буде проводитися шляхом оплати покупцем виставленого продавцем інвойсу на товар (п. 4.2).
Відповідно до підписаного між сторонами додатку від 01 жовтня 2019 року № 4 до контракту від 10 червня 2019 року № 1006/19-01, продавець поставляє покупцю тканину виробництва Ісламської Республіки Пакистан, а саме: тканину вибивну полікотон (52% поліестер та 48% бавовна), сток 76х68/30х30, завширшки 220 см, в кількості 24340,88 кг, 96209 пог.м, за ціною 3,50 доларів США за 1 кг, на умовах CIF м. Одеса, Україна (Incoterms 2010). Загальна вартість товару за інвойсом НТ/1869/2019, який виставить до оплати продавець відповідно до цього додатку, складає 85193,08 доларів США. Оплата здійснюється покупцем шляхом внесення передоплати в розмірі 100 % вартості товару до моменту отримання товару покупцем або його уповноваженим представником на митній території України.
Продавцем виставлено Покупцю комерційний інвойс від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019 на суму 85193,08 доларів США.
ТОВ «Текссол-С» подано до митного органу UA100120 митну декларацію ІМ40ДЕ № UA100120/2019/414310 з метою митного оформлення товару, який поставляється згідно інвойсу від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019, до якої декларантом долучено документи, зазначені в графі 44 митної декларації. Відповідно даних митної декларації, умовами поставки є CIF Одеса, Україна (графа 20), загальна сума за рахунком 85193,08 доларів США (графа 22), курс валюти 23,7247 (графа 23).
Листом від 09 грудня 2019 року, направленим засобами електронного зв`язку, інспектором Захаренком Д.С. повідомлено декларанта, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: 1) в інвойсі від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019 не зазначено умови оплати за товар; 2) в графі 70 «Remittance Information» (інформація про переказ коштів) SWIFT-повідомлення від 09 листопада 2019 року, поданого декларантом до митного оформлення відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, зазначено «PMNT (payment) for fabrics cntr №1006/19-01» (оплата за тканини по контракту № 1006/19-01), тоді як п.п. 4.1 та 4.2 ст. 4 «Умов платежів» контракту від 10 червня 2019 року №1006/19-01 передбачено, що «оплата здійснюється покупцем шляхом внесення передоплати в розмірі 100 % (сто відсотків) вартості товару та оплата за товар буде проводитись шляхом оплати покупцем виставленого продавцем інвойсу на товар» декларантом до митного оформлення не подано об`єктивних, документально підтверджених даних щодо здійснення попередньої оплати за товар відповідно до виставленого продавцем інвойсу від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019; 3) відповідно до інвойсу від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019 на суму 85193,08 USD, товар поставляється на умовах CIF (вартість, страхування та фрахт), тоді як в графі 52 митної декларації країни відправлення від 07 жовтня 2019 року № 924 вказано вартість товару 85193,08 USD на умовах поставки CFR (вартість та фрахт); 4) декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних з страхуванням товару до названого порту призначення та відомостей щодо здійснення попередньої оплати за товар».
На підставі вимог ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України декларанта повідомлено про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів (за наявності), а саме:
- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включено у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню: - виписку з бухгалтерської документації; 
- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
- висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
На виконання вимог контролюючого органу позивачем подано лист від 10 грудня 2019 року № 1012019/01 до якого додано експертний висновок від 26 листопада 2019 року № Ц-1038/2, виданий Київською торгово-промисловою палатою та прайс-лист продавця на стокову тканину на 2019 рік.
Також заявою від 10 грудня 2019 року позивач просив митний орган про завершення митного оформлення на підставі документів, які було додано до митної декларації № UA100120/2019/414310 від 09 грудня 2019 року.
Київською митницею Держмитслужби прийнято рішення від 10 грудня 2019 року № UA100120/2019/000127/2 про коригування митної вартості та відмовлено ТОВ №Тккссол-С» в митному оформленні (випуску) товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100120/2019/10002.
З метою здійснення митного оформлення товару та випуску товарів у вільний обіг, позивачем подано митну декларацію ІМ40ДЕ № UA100120/2019/414445, з урахуванням рішення про коригування митної вартості, що призвело до завищення розміру митних платежів на загальну суму 29983,98 грн.
На підставі ст. 55 Митного кодексу України позивачем надіслано відповідачу листа від 21 лютого 2020 року № 2102/20-02 про визнання заявленої митної вартості товару в розмірі 85193,08 грн., скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10 грудня 2019 року № UA100120/2019/000127/2, та повернення фінансової гарантії в розмірі 29983,98 грн.
Стосовно вказаного листа у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо результатів його розгляду відповідачем.
Вважаючи протиправним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав документи, які підтверджували заявлену митну вартість товарів та давали можливість визначити таку вартість за ціною договору, у той час як належних та допустимих доказів неможливості визначення митної вартості за основним методом з огляду на недостатність поданих документів чи наявність об`єктивного сумніву у достовірності наданої інформації Київською митницею Держмитслужби не наведено. Окремо суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не надано до суду доказів про результати розгляду листа від 21 лютого 2020 року № 2102/20-02, яким ТОВ «Текссол-С» надано додаткові документи, та докази прийняття відповідачем будь-якого рішення за результатами такого розгляду, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Київської митниці Держмитслужби, яка полягала в нескасуванні рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100120/2019/000127/2 від 10 грудня 2019 року відповідно до ч. 10 ст. 55 Митного кодексу України у зв`язку з ненаданням Київською митницею Держмитслужби обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, наданих разом із листом ТОВ «Текссол-С» від 21 лютого 2020 року № 2102/20-02. Крім іншого, суд звернув увагу, що Київською митницею Держмитслужби не було належним чином обґрунтовано застосування саме резервного методу.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Приписи ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Приписи ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Разом з тим документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій та шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України).
Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у редакції, чинній на час подання митної декларації, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2 - 4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Згідно ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.
Положеннями ст. 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Надаючи оцінку висновкам Київської митниці Держмитслужби про неможливість підтвердження митної вартості товару та застосування другорядного методу визначення ціни товару, з якими не погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Текссол-С» до митного оформлення товару надало передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документи, а саме: митну декларацію № UA100120/2019/414310, зовнішньоекономічний контракт від 10 червня 2019 року № 1006/19-01, додаток № 4 від 01 жовтня 2019 року до контракту, комерційний інвойс від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019.
Також додатково 10 грудня 2019 року позивачем були надані додаткові документи: експертний висновок від 26 листопада 2019 року № Ц-1038/2, виданий Київською торгово-промисловою палатою та прайс-лист продавця на стокову тканину на 2019 рік.
Проте, у оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено розбіжності, які, на його думку, ставлять під сумнів достовірність заявленої декларантом митної вартості та не дають можливості визнати заявлену митну вартість товарів за першим методом: 1) в інвойсі від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019 не зазначено умови оплати за товар; 2) в графі 70 «Remittance Information» (інформація про переказ коштів) SWIFT-повідомлення від 09 листопада 2019 року, поданого декларантом до митного оформлення відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, зазначено «PMNT (payment) for fabrics cntr №1006/19-01» (оплата за тканини по контракту № 1006/19-01), тоді як п.п. 4.1 та 4.2 ст. 4 «Умов платежів» контракту від 10 червня 2019 року №1006/19-01 передбачено, що «оплата здійснюється покупцем шляхом внесення передоплати в розмірі 100 % (сто відсотків) вартості товару та оплата за товар буде проводитись шляхом оплати покупцем виставленого продавцем інвойсу на товар» декларантом до митного оформлення не подано об`єктивних, документально підтверджених даних щодо здійснення попередньої оплати за товар відповідно до виставленого продавцем інвойсу від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019; 3) відповідно до інвойсу від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019 на суму 85193,08 USD, товар поставляється на умовах CIF (вартість, страхування та фрахт), тоді як в графі 52 митної декларації країни відправлення від 07 жовтня 2019 року № 924 вказано вартість товару 85193,08 USD на умовах поставки CFR (вартість та фрахт); 4) декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки CIF витрат, пов`язаних з страхуванням товару до названого порту призначення та відомостей щодо здійснення попередньої оплати за товар».
Також митний орган зазначив, що додатково подані позивачем документи таких розбіжностей не усунули.
Стосовно зазначених митним органом розбіжностей, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що умови оплати покупцем товару визначено п. 4.1 зовнішньоекономічного контракту від 10 червня 2019 року № 1006/19-01 та додатком № 4 від 01 жовтня 2019 року до нього. Водночас, обов`язкового зазначення в інвойсі умов оплати законодавством не передбачено.
Здійснення позивачем попередньої оплати товару на момент його митного оформлення підтверджується SWIFT-повідомленням від 09 листопада 2019 року № NJBKLJBJO2QL0UV, згідно якого ТОВ «Текссол-С» здійснено переказ грошових коштів у сумі 85913,08 доларів США на користь Hudabia Textile.
При цьому посилання у SWIFT-повідомленні на реквізити зовнішньоекономічного контракту, а не на реквізити інвойсу не впливає числовий показник заявленої декларантом митної вартості товару.
Відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 10 червня 2019 року № 1006/19-01, додатку № 4 від 01 жовтня 2019 року до нього, комерційного інвойсу від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019 та митної декларації №UA100120/2019/414310, поставка товару відбувалась на умовах CIF Одеса, Україна.
Згідно з міжнародними комерційними умовами Incoterms 2010 CIF (англ. Cost, Insurance and Freight (… named port of destination), або Вартість, страхування і фрахт (… назва порту призначення) термін інкотермс, означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.
Отже, обов`язок щодо оплати страхування вантажу, який поставляється на умовах СІF (Incoterms 2010) лежить на продавцеві/постачальнику товару і вартість страхування вже включено до ціни товару, що підтверджується наданим декларантом страхових полісом від 02 жовтня 2019 року № SPI/D/P007/0000000044/1019/094-0, укладеним від імені Hudabia Textile.
При цьому, помилкове зазначення у експортній декларації країни відправлення умов поставки CFR замість СІF не може бути достатньою підставою для висновку митного органу про недостовірність поданих декларантом документів на підтвердження митної вартості задекларованого товару, оскільки умови поставки, зазначені позивачем у поданій до митного оформлення декларації №UA100120/2019/414310, підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а саме: зовнішньоекономічним контрактом від 10 червня 2019 року № 1006/19-01, додатком № 4 від 01 жовтня 2019 року до нього, комерційним інвойсом від 02 жовтня 2019 року № НТ/1869/2019, страхових полісом від 02 жовтня 2019 року № SPI/D/P007/0000000044/1019/094-0, що виключає сумнів у здійсненні поставки товару на інших умовах, ніж CIF Одеса, Україна (Incoterms 2010).
Колегія суддів вважає, що наданих позивачем документів було достатньо для визначення ціни, що підлягає сплаті за товари, які ввозяться. Водночас, митним органом не доведено сумнівів щодо достовірності документів та відомостей, поданих декларантом контролюючому органу разом з митною декларацією № UA100120/2019/414310, у оформленні якої відповідач відмовив.
У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100120/2019/000127/2 від 10 грудня 2019 року та наявність правових підстав для його скасування.
Відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.
Згідно ч. ч. 8 - 10  вказаної статті протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом. Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі ст. 55 Митного кодексу України позивач надсилав відповідачу лист від 21 лютого 2020 року № 2102/20-02 про визнання заявленої митної вартості товару в розмірі 85193,08 грн., скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 10 грудня 2019 року №UA100120/2019/000127/2, та повернення фінансової гарантії в розмірі 29983,98 грн.
Отже, в силу приписів ст. 55 Митного кодексу України відповідач був зобов`язаний протягом 5 робочих днів з дати подання ТОВ «Тккссол-С» вказаного листа винести письмове рішення про визнання заявленої митної вартості та скасування рішення про коригування заявленої митної вартості або надати обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.
Однак, відповідачем не надано суду доказів про результати розгляду листа від 21 лютого 2020 року № 2102/20-02 та доказів прийняття відповідачем будь-якого рішення за результатами такого розгляду, про наявність таких доказів суду не повідомлено, клопотань з цього приводу не заявлено.
Апеляційна скарга Київської митниці Держмитслужби аналогічно як і відзив на адміністративний позов не містить будь-яких пояснень з цього приводу.
З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає також правомірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Київської митниці Держмитслужби, яка полягала в нескасуванні рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100120/2019/000127/2 від 10 грудня 2019 року відповідно до ч. 10 ст. 55 Митного кодексу України у зв`язку з ненаданням Київською митницею Держмитслужби обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, наданих разом із листом ТОВ «Текссол-С» №2102/20-02 від 21 лютого 2020 року.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                         Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                               Є.О. Сорочко

                                                                                                        І.В. Федотов