Постанова
Іменем України
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/21731/19
провадження № 61-23200св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач),Карпенко С. О., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - держава Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державна казначейська служба України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року у складі судді Шевчик О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2019 року скасовано ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року, якою залишено без розгляду його скаргу на постанову від 11 лютого 2019 року слідчого Другого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, у кримінальному провадженні № 62019240000000091.
У зв`язку з незаконною ухвалою слідчого судді щодо безпідставного залишення без розгляду його скарги, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у втраті його часу, моральних стражданнях, які він зазнав через незаконну ухвалу слідчого судді. Також позивач посилався на те, що йому була завдана майнова шкода, оскільки він витрачав грошові кошти на проїзд до Хмельницького апеляційного суду для подачі скарги про скасування ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року та грошові кошти для підготовки скарги: використовував електроенергію та фарбу картриджа лазерного принтера, папір, тощо.
Позивач просив суд стягнути з державного бюджету України на його користь 1 000 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої постановленням ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року про залишення без розгляду його скарги в кримінальному провадженні № 62019240000000091, а також завдану йому вказаною ухвалою суду майнову шкоду в розмірі 40 204,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям ухвали про залишення скарги без розгляду та настанням шкоди; витрати власного часу та зусилля позивача на складання скарги, її подачу та участь у розгляді справи є реалізацією права особи на оскарження рішення суду і не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні статті 1174 ЦК України; позивача не визнано потерпілим у кримінальному провадженні, а сам лише факт прийняття слідчим суддею в порядку КПК України процесуального рішення про залишення його скарги без розгляду, яке згодом було скасовано судом апеляційної інстанції, не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди;.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені позивачем обставини не вказують на наявність в діях судді суду першої інстанції ознак заподіяння йому майнової та (або) моральної шкоди, відповідальність, за яку повинна нести держава. Той факт, що постановлена судом першої інстанції ухвала згодом була скасована судом апеляційної інстанції не свідчить про заподіяння шкоди позивачу, на підставі скарги якого були скасовано цю ухвалу.
Хоча ухвала суду першої інстанції і була скасована судом апеляційної інстанції з підстав їх невідповідності процесуальним нормам КПК України, однак жодних доказів, які б вказували на те, що внаслідок прийняття цієї ухвали було заподіяно шкоди правам та інтересам позивача справа не містить. При цьому, процесуальні порушення, які були допущені судом першої інстанції були усунуті судом апеляційної інстанції шляхом скасування оскаржуваної ухвали та призначенням нового розгляду скарги ОСОБА_1 в суді першої інстанції в Хмельницькій області по закриття кримінального провадження № 12016240010005509.
Сам факт скасування ухвали суду першої інстанції про залишення скарги без розгляду не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм ЦК України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, яке позивачем було реалізовано і яким було відновлено його порушене право.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами помилково не було взято до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 травня 2019 року в справі № 686/20012/18; відповідачі не спростували доводи позивача; суди не звернули уваги на те, що порушені права позивача не відновлено.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 серпня 2019 року скасовано ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на постанову від 11 лютого 2019 року слідчого Другого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому у кримінальному провадженні № 62019240000000091.
Як на підставу скасування даного судового рішення суд апеляційної інстанції послався на недотримання судом першої інстанції процедури розгляду даної скарги щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.   
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Зазначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року про залишення його скарги без розгляду. 
Звертаючись до суду, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому майнової та моральної шкоди внаслідок прийняття слідчим суддею ухвали від 17 липня 2019 року про залишення скарги без розгляду, причинний зв`язок між прийнятою ухвалою та настанням тих негативних наслідків, на які посилався ОСОБА_1 .
Саме по собі скасування апеляційним судом ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2019 року не є підставою для відшкодування заявнику майнової та моральної шкоди.
Доводи касаційної скарги про те, що судами помилково не було взято до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 травня 2019 року в справі № 686/20012/18, підлягають відхиленню, оскільки вказана постанова Верховного Суду ухвалена за інших фактичних обставин встановлених судами.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Доводи позивача про наявність підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду не знайшли свого підтвердження, оскільки у цій справі судами правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, а підстав, визначених статтею 403 ЦПК України, для передачі справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду не встановлено, у зв`язку з чим, клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.
Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
При вирішенні справи суди правильно визначили характер правовідносин між сторонами, вірно застосували закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надали належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  Судді:  	  С. Ю. Мартєв     С. О. Карпенко     І. М. Фаловська