ПОСТАНОВА 
21 січня 2021 року
м. Київ
справа № 608/2781/13-к
провадження № 51-175ск21
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, і
встановив:
За вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2014 року  ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України (далі – КК), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року вирок місцевого суду змінено, пом`якшено покарання, призначене ОСОБА_2 за частиною 1 статті 115 КК, до 8 років 6 місяців позбавлення волі. Зараховано ОСОБА_2 в строк відбування покарання перебування засудженого під вартою з 12 березня 2012 року по 27 серпня 2014 року включно.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з ухвалою апеляційного суду через неправильне, на думку засудженого, застосування кримінального закону при розгляді його справи судом.
Перевіривши скаргу на дотримання вимог кримінально-процесуального закону, Суд дійшов висновку, що у витребовуванні справи слід відмовити з наступних підстав.
Зміст касаційної скарги, у відповідності до статті 350, частини 2 статті 387 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі – КПК 1960 року), повинен містити обґрунтування незаконності судових рішень, що оскаржуються та прохання особи до суду касаційної інстанції.
Зокрема, скаржник у касаційній скарзі має вказати на порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій, з огляду на положення статті 398 КПК 1960 року.
Однак вищевикладених вимог засудженим не дотримано.
Так, ОСОБА_2 , не погоджуючись за змістом поданої скарги з кваліфікацією його дій за частиною 1 статті 115 КК, доводів щодо незаконності вироку суду, постановленого стосовно нього місцевим судом, не наводить, з огляду на приписи статей 370-372 КПК 1960 року, та не порушує питання про перегляд зазначеного судового рішення у касаційному порядку.
Крім того, прохання до суду касаційної інстанції не узгоджується з положеннями статті 396 КПК 1960 року, якою передбачено які рішення вправі прийняти суд за результатами розгляду справи, оскільки засуджений висуває суперечливі за своїм змістом вимоги. Так, ОСОБА_2 просить суд касаційної інстанції змінити ухвалу апеляційного суду у частині кваліфікації його дій з частини 1 статті 115 КК на статтю 118 КК, та одночасно висуває вимогу про закриття кримінального провадження через відсутність в його діях складу злочину.
Не долучено до касаційної скарги і копії судового рішення, що оскаржується, попри вимогу, встановлену частиною 1 статті 387 КПК 1960 року.
За таких обставин, касаційна скарга не може бути предметом перевірки у касаційному порядку.
Відмова не перешкоджає витребуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде у межах строку, передбаченого частиною 2 статті 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у її витребуванні.
Виходячи з викладеного, керуючись статтею 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України,
постановив:
Відмовити засудженому  ОСОБА_2 у витребовуванні кримінальної справи відносно нього.
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя	ОСОБА_1