Ухвала
Іменем України
 
24 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 2-619/10
провадження № 61-2209ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу адвоката Дубкова Івана Степановича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах.
Заява мотивована тим, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 23 квітня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») заборгованість за кредитним договором у розмірі 144 658,09 грн, судовий збір у сумі 1 446,58 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.
На виконання цього рішення суду видані виконавчі листи про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором.
21 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ КБ «Надра» укладено договір про відступлення права вимоги за укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 кредитним договором, за умовами якого банк (первісний кредитор) відступив ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» права вимоги за кредитними договорами із додатками до нього, договором поруки та договорами про внесення змін і доповнень.
Посилаючись на заміну кредитора у зобов`язанні, заявник просив суд змінити стягувача ПАТ КБ «Надра» у виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 кредитної заборгованості на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Ухвалою Херсонського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2020 року заяву задоволено, замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» у виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 кредитної заборгованості на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Постановою Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2021 року ухвалу Херсонського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2020 року залишено без змін.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у лютому 2021 року, адвокат Дубков І. С., який діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу Херсонського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Судами встановлено, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 23 квітня 2010 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ КБ «Надра» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 20 березня 2007 року № 804/6/03/2007/804к/2179 в розмірі 144 658,09 грн, судові витрати в сумі 1 446,58 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн.
Відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року № 514-VI та наказу Тимчасового адміністратора від 26 січня 2011 року № 52 ВАТ КБ «Надра» змінило найменування на ПАТ «КБ «Надра».
Між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 21 липня 2020 року укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, згідно із яким ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», зокрема право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло всіх прав первісного кредитора ПАТ «КБ «Надра» , у тому числі й на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором, де боржниками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії,вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчогопровадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступленнявимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постановах Верховного Суду: від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11, від 19лютого 2020 року у справі № 2-3897/10 та інших.
Отже,підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 КонституціїУкраїни суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду: від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц та інших постановах.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни стягувача ПАТ КБ «Надра» у виконавчих листах про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 кредитної заборгованості на його правонаступника - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».
Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржене, у касаційній скарзі не зазначені.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою адвоката Дубкова Івана Степановича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Херсонського районного суду Херсонської області від 04 листопада 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2021 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
С. О. Карпенко 
 
І. М. Фаловська