ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/29069/20                                                              Головуючий у І інстанції – Гарник К.Ю.
                                                                                                          Суддя-доповідач – Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                            Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:
- скасувати рішення Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 09 жовтня 2020 року, викладене у вигляді витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії України №600 в частині «причинний зв`язок гіпотиреоз за протоколом ЦВЛК від 14 серпня 2019 року №2255- скасувати»;
- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію внести зміни до протоколу засідання №600 від 09 жовтня 2020 року: в абзаці першому (перелік хвороб не пов`язаних з проходженням військової служби) слова «Післяопераційний гіпотиреоз (внаслідок комбінованого лікування – тотальної тиреоїдектомії (1998), одного курсу радіойодтерапії з приводу папілярної карценоми щитоподібної залози, T1N0M0, стадія 2, стан медикаментозної субкомпенсації)» - виключити. Доповнити словами «гіпотиреоз» захворювання, ТАК, пов`язано з захистом Батьківщини».
На обгрунтування своїх доводів вказував на те, що відповідач спірними діями та рішеннями перевищив свої повноваження, оскільки постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені тільки в судовому порядку. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку Центральна військово-лікарська комісія, як при прийнятті постанови, оформленої протоколом засідання комісії №2255 від 14.08.2019, так і при прийнятті постанови, оформленої протоколом №600 від 09.10.2020, діяла як штатна військово-лікарська комісія, а не як орган військового управління, тобто штатним військово-лікарським комісіям надано право змінювати (переглядати) свої постанови про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначені у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК).
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  просить судове рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні  тим, що викладені в позові. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладкою до нього № НОМЕР_2 , також має статус учасника бойових дій, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_3 .
Згідно копії медичного висновку міської спецВКК (мовою оригіналу) №2685 на дитину, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у віці до 15 років від 25.02.1998 року, у позивача виявлено захворювання «папілярна карцинома щитоподібної залози, стан після комбінованого лікування, післяопераційний гіпотиреоз, тяжка форма, парез правої половини гортані, пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС».
Центральною військово-лікарської комісією Збройних Сил України   на засіданні комісії прийнято рішення, оформлене протоколом №2255 від 14.08.2019 року, в якому зазначено, що захворювання солдата ОСОБА_1 «гіпотиреоз», ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.
Водночас, 30.07.2020 року на адресу відповідача надійшов запит Київського міського центру медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №660, в якому центр просив переглянути рішення ЦВЛК від 14.08.2019 року у зв`язку з тим, що захворювання «гіпотиреоз» на підставі медичних документів була встановлена внаслідок причинного зв`язку хвороб осіб, постраждалих внаслідок ЧАЕС.
У зв`язку з чим, відповідач звернувся до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь»   Міністерства оборони України за наданням відповідних роз`яснень, а саме, чи свідчить підвищення дози L-тіроксину з 175 мкг до 200 мкг про прогресування гіпотиреозу у позивача.
Листом від 19.08.2020 року №9/4410 Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» повідомив відповідача про те, що в даному випадку підвищення дози Л-тироксину з 175 мкг на добу до 200 мкг на добу не є ознакою прогресування гіпотиреозу, коливання дози в межах +/- 25 мкг, що отримує хворий, залежить від багатьох супутніх факторів, і може змінюватись як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення добової дози препарату Л-тироксин, а рекомендації збільшити дозу до 200 мкг в квітні 2019 року було обумовлено тим, що хворий нерегулярно приймав вищезазначений препарат і цільових значень ТТГ крові досягнуто не було.
У зв`язку з чим, на засіданні військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) прийнято рішення, оформлене протоколом від 09.10.2020 року №600, про відміну причинного зв`язку травми та поранення за свідоцтвом про хворобу №657 від 23.04.2019 року госпітальної військово-лікарської комісії терапевтичного профілю НВМКЦ «ГВКГ» та скасування причинний зв`язок гіпотиреозу за протоколом засідання ЦВЛК від 14 серпня 2019 року №2255.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятої постанови в межах наданих йому повноважень у порядок та спосіб, визначені законом,  з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХІІ (далі – Закон №2801-ХІІ) військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України від 17.11.2008 № 1109/15800 (далі по тексту – Положення №402).
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання (пункт 2.1 глави 2 розділу І Положення №402).
Центральна військово-лікарська комісія (далі – ЦВЛК) є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України (підпункту 2.3.1 пункту 2.3. глави 2 розділу І Положення №402).
  Абзацом 13 підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 передбачено, що на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України.
Абзацом 15 підпункту 2.3.4. пункту 2.3. глави 2 розділу І Положення №402 ЦВЛК надано право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
За наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень) (Абзац 2 пункту 21.13 глави 21 розділу ІІ Положення №402).
Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що ЦВЛК ЗСУ є штатною військово-лікарською комісією, органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України та має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з Положенням № 402 постанови будь-якої ВЛК.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем будь-якими належними та допустимими доказами, що в даному випадку Центральна військово-лікарська комісія, як при прийнятті постанови, оформленої протоколом засідання комісії №2255 від 14.08.2019 року, так і при прийнятті постанови, оформленої протоколом №600 від 09.10.2020 року, діяла як штатна ВЛК, а не як орган військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, отже, відповідач не перевищив своїх повноважень при прийнятті спірних рішень.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                                Л.В. Губська

Судді:                                                                                                    О.В. Карпушова

                                                                                                              А.Г. Степанюк