ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3826/21 Справа № 213/3936/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 213/3936/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                        Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні,  у порядку  ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,  без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Родрігес Наталія Аркадіївна, на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року, яке ухвалене суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 18 січня 2021 року,-
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»   (надалі - ПРАТ «ІНГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання нею професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. 
Висновком МСЕК від 29.10.2020 року їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 30 % з 19 жовтня 2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01.10.2021 року. 
Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в шкідливих умовах праці, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 95 000,00 грн.
Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»   на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 55 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Родрігес Наталія Аркадіївна, ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити її розмір до заявленого нею у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивачка не має змоги вести звичне життя, вимушена постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. 
Посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, відповідно до якої суди, задовольняючи позовні вимоги частково, мають навести мотиви, що свідчили би про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування, що судом першої інстанції не було зроблено. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 12.06.2007 року працювала учнем сепараторника на РЗФ-1, з 17.10.2007 року сепараторником основної виробничої дільниці № 1 РЗФ-1 ПРАТ «ІнГЗК», з 01.06.2019 року переведена підсобним робітником дільниці «реабілітації інвалідів» цеху підготовки виробництва ПРАТ «ІнГЗК», правонаступником якого є ПРАТ «ІНГЗК» ( а.с. 12-14).
Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 1018 від 07.07.2020 року ОСОБА_1  встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5,S1 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами(а.с. 18).
Відповідно до п.17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30 липня 2020 року, професійне захворювання у позивачки виникло за таких обставин: працюючи сепараторником на основній виробничій дільниці № 1 рудозбагачувальної фабрики ПРАТ «ІНГЗК», позивачка виконувала роботу в умовах фізичного перевантаження, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця.
Пунктом 18 вищевказаного Акту встановлено, що причинами виникнення професійного захворювання у позивачки є важкість праці (а.с.7-11).
Висновком МСЕК від 29.10.2020 року їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 30 % з 19 жовтня 2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01.10.2021 року ( а.с. 6).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивачки моральну шкоду у зв`язку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
З акту розслідування професійного захворювання від 30 липня 2020 року вбачається, що причиною професійного захворювання позивачки є важкість праці.
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачці заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною її професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивачки щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування   моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у розмірі 30 %. Після втрати працездатності, у позивачки змінилися умови життя, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває постійний біль, слабкість, втому. Постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, розпачу, у ньеї поганий сон. Періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивачки в шкідливих умовах, що перевищували нормативи на ПРАТ «ІНГЗК» (11 років 11 місяців), що потягло втрату працездатності вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 55 000,00 грн. до  95 000,00 грн.
Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивачка подала позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з ПРАТ «ІНГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 840,80 грн. до 950,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача ПРАТ «ІНГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1450,00 грн. за подання позивачкою апеляційної скарги (950,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Родрігес Наталія Аркадіївна, - задовольнити.
Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1  з 55 000,00 гривень до 95 000 (дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення  Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2021 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 840,80 гривень 00 копійок до 950 (дев`ятсот п`ятдесят ) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги  позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1450 (одна тисяча чотириста п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: