ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9213/20  Номер провадження 33/814/77/21	Головуючий у 1-й інстанції Микитенко В. М.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

Категорія: ст.44-3 КпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтава від 02 листопада 2020 року,                   

ВСТАНОВИВ:
       
Цією постановою ОСОБА_1 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  уродженець с. Вільниця Чутівського району Полтавської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з незакінченою вищою освітою, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, працюючий водієм ПП « ОСОБА_2 », 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX), з накладенням адміністративного стягнення – штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420, 40 грн.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 28 вересня 2020 року близько 10 год. по вул. Небесної Сотні, 25, в м. Полтава на транспортному засобі «РУТА-25», днз НОМЕР_1 , здійснював на міському маршруті №40 «Південний вокзал - Огнівка» регулярні перевезення пасажирів у кількості 28 чоловік, при визначеній технічною характеристикою транспортного засобу та свідоцтвом про його реєстрацію – 20 (двадцять) місць для сидіння разом із місцем водія, чим порушив п.п.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року та п.4 Постанови Головного державного санітарного лікаря МОЗ України №23 від 21 травня 2020 року.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову судді, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України.
 
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 змінив вимоги апеляційної скарги та просив звільнити його від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням з огляду на малозначність вчиненого правопорушення.
 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги із внесеними змінами, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.
 
Відповідно до вимог ст.280 КпАП України, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Суддя місцевого суду наведених вимог закону не дотримався та прийшов до помилкового висновку про необхідність притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX).
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АА №300924, 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснював на міському маршруті №40 «Південний вокзал - Огнівка» регулярні перевезення пасажирів у кількості більшій, ніж визначено технічною характеристикою транспортного засобу та свідоцтвом про його реєстрацію.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, цього ж дня ОСОБА_1 за ці самі дії постановою поліцейського серії НОМЕР_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КпАП України та сплатив штраф у встановленому законом порядку.
Диспозицією ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX) передбачено відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Ця стаття Кодексу, за своєю структурою, є бланкетною нормою, оскільки відповідальність за нею настає у разі порушення особою інших правових норм, якими визначена певна поведінка цієї особи.
В даному випадку суд встановив порушення ОСОБА_1 п.п.2 п.11 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до якого забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та визначена в реєстраційних документах.
Аналогічні тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів при наданні послуг з перевезення пасажирів на період карантину встановлено у п.4 Постанови Головного державного санітарного лікаря України №23 від 21.05.2020 року.
Водночас, порушення правил перевезення пасажирів при наданні послуг з перевезення пасажирів також відноситься до адміністративних правопорушень на транспорті, в галузі шляхового господарства і зв`язку.
При цьому, приписами ч.1 ст.121-2 КпАП України передбачено відповідальність за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.
Таким чином, в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність за одне й те саме правопорушення, адже у разі притягнення до відповідальності водія на підставі ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX) і за ч.1 ст.121-2 цього Кодексу, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення, а також вид стягнення - штраф у грошовій формі. 
Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно зі ст.4 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборонено переслідування, або судовий розгляд щодо правопорушення, якщо воно виникло з ідентичних фактів або фактів, які по суті були однаковими.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що ОСОБА_1 вже був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КпАП України за перевезення пасажирів понад максимальну кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу, приходжу до висновку про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ці ж дії за ст.44-3 КпАП України (в редакції Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX).
Відповідно до п.8 ст.247 КпАП України провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю в разі наявності по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення.
Отже, постанова судді місцевого суду підлягає скасуванню, провадження у  справі закриттю на підставі п.8 ст.247 КпАП України, а апеляційна скарга – частковому задоволенню. 
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Октябрського районного суду м. Полтава від 02 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.8 ст.247 КпАП України у зв`язку з наявністю по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду                                           Костенко В.Г.