ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31011/20                                              Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кармазін О.А.,                                                                                                                                                  Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                           Кобаля М.І.,
суддів                                                    Беспалова О.О., Степанюка А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року про накладення штрафу у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області  про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року визнано зловживанням процесуальними правами та такими, що суперечать завданню адміністративного судочинства умисні дії ОСОБА_1 щодо систематичного, цілеспрямованого та неодноразового подання останньою позовних заяв з ідентичними підставами та предметом позову; позовну заяву № 640/31011/20 повернуто без розгляду; накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 8  000,00 грн. за умисне систематичне, неодноразове зловживання процесуальними правами та перешкоджання правосуддю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 2  ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження за позовною заявою №    640/31011/20 суддею Кармазіним О.А. з БД «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що на розгляд Окружного адміністративного суду м.    Києва 08.12.2020 також надійшли аналогічні матеріали позовної заяви № 640/30816/20 (суддя Бояринцева М.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Київській області про визнання протиправним та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 19.04.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХП в розмірі 90% суми щомісячного заробітку з урахуванням довідки про складові заробітної плати, без обмеження її граничного розміру, з нарахуванням пені і врахуванням індексу інфляції.
Так, ознайомившись зі змістом позовної заяви у справі № 640/30816/20, судом першої інстанції встановлено, що підставами позовних вимог та предмет позову є аналогічні з підставами та предметом позову, що викладені у даній позовній заяві №    640/31011/20.
Тобто, відповідно до даних «Автоматизованої системи діловодства спеціалізованого суду» позивачем подано декілька аналогічних позовних заяви до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав, яким присвоєно номера № 640/30816/20 (суддя Бояринцева М.А. ) та № 640/31011/20 (суддя Кармазін О.А.).
При цьому, з автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що матеріали позовної заяви № 640/30816/20 (суддя Бояринцева М.А.) перебувають на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 , і як наслідок повернення без розгляду на підставі ч. 3 ст. 45 КАС України позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Київській області про визнання протиправним та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 19.04.2019 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХП в розмірі 90% суми щомісячного заробітку з урахуванням довідки про складові заробітної плати, без обмеження її граничного розміру, з нарахуванням пені і врахуванням індексу інфляції.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. 
Зловживання процесуальними правами не допускається.
За змістом п. 2 ч. 2 ст. 45 КАС України зловживанням процесуальними правами є подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, що має місце у даному випадку.
Правовими положеннями ч. 3 ст. 45 КАС України передбачено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Зважаючи на наявність у системі діловодства декількох аналогічних позовних заяв до цього самого відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав, що, за висновком суду, є зловживанням процесуальними правами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення даної позовної заяви без розгляду на підставі ч. 3 ст. 45 КАС України.
У взаємозв`язку з наведеним, та в контексті поданих позивачем позовних заяви шляхом маніпуляції автоматичним розподілом справ між суддями, відповідно до ч. 4 ст. 45 КАС України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 144 КАС України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. 
У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
За усталеною практикою правозастосування, зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань адміністративного судочинства. 
Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків. 
Незважаючи на те, що такі дії мають повністю штучний характер, тобто не підкріплюються фактами об`єктивної дійсності, певні правові наслідки, які вигідні особі, все ж таки можуть існувати.
У свою чергу, в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі ВС  від 13.03.2019 року по справі № 814/218/14, під зловживанням процесуальними правами слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних з наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав всупереч їхньому призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ; необґрунтованому перевантаженні роботи суду.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. Розмір прожиткового мінімуму застосовується у розмірі - 2102,00 грн. (розрахункова величина). Штраф може складати від 630,60 грн. до 6306,00 грн.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 149 КАС України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках неодноразового зловживання процесуальними правами. Розмір прожиткового мінімуму застосовується у розмірі - 2102,00 грн. (розрахункова величина). Штраф може складати від 2102,00 грн. до 21020,00 грн.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з БД «Діловодство спеціалізованого суду» Окружного адміністративного суду м. Києва вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до вказаного суду з однотипними (однаковими) позовними заявами №    640/30816/20 (суддя Бояринцева М.А.) та № 640/31011/20 (суддя Кармазін О.А.), в яких позивачем та відповідачем є одні і ті самі особи та в яких предмет та підстави позову є аналогічними.
При цьому, позовна заява №    640/30816/20 (суддя Бояринцева М.А. ) підписана представником позивача, тоді як позовна заява за № 640/31011/20 (суддя Кармазін О.А.) підписана безпосередньо позивачкою.
Між тим, наведене не впливає на оцінку поведінки та відповідальності позивача, яка є відповідальною за дії представника, як свої власні, що випливає з юридичної концепції цього інституту (представництва) оскільки представник діє від імені позивача, а відтак презюмується погодження таких дій довірителем.
Крім того, зазначене спростовує доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі щодо здійснення надсилання позовної заяви поштовим відправленням, штучні перешкоди у відділенні пошти та обмежений доступ до канцелярії суду через карантинні заходи.
Тобто, зазначене свідчить про маніпуляції позивачка з автоматизованим розподілом справ між суддями у Окружному адміністративному суді м. Києва.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги викладену судом першої інстанції системність аналогічних дій позивачки та непоодинокими випадки, які вчиняються останньою систематично.
Так, крім наведених випадків, з наявних у БД «Діловодство спеціалізованого суду» відомостей вбачається, що підтверджується процесуальними документами та копіями позовних заяв, 06.09.2019 року ОСОБА_1 зверталася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою № 640/16938/19 до Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області з позовними вимогами, аналогічні яким були заявлені з тих же підстав, з тим же предметом та з однаковим складом учасників, окремим позовом також 12.09.2019, тобто через кілька днів після подання першого аналогічного позову, які були зареєстровані за № 640/17321/19. 
Разом з тим, суддею 25.09.2019 прийнято ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою вх. № 640/17321/19 з тих підстав, що позовні вимоги є ідентичними, що і у справі №    640/16938/19, в якій відкрито провадження. При цьому, ухвала судді про відмову у відкритті провадження у справі за позовною заявою № 640/17321/19 набрала законної сили 25.09.2020 року та не була оскаржена позивачем.
Більш того, як вбачається з відомостей з БД «Діловодство спеціалізованого суду» ОСОБА_1 зверталася до Окружного адміністративного суду м. Києва з іншими однотипними (однаковими) позовними заявами № 640/13842/20 та № 640/13844/20.
Так, 22.06.2020 року протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва було розподілено позовну заяву №  640/13842/20 ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області про стягнення коштів. Того ж дня, 22.06.2020 протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями також розподілено позовну заяву №  640/13844/20  ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області та в якій також просила суд стягнути кошти.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається систематичне, цілеспрямоване та неодноразове зловживання процесуальними правами, зокрема, щодо подання позовних заяви з ідентичними підставами та предметом позову, а також з ідентичним суб`єктивним складом учасників справи, що свідчить про намагання останньої маніпулювати автоматичним розподілом справ між суддями та є наслідком перешкоджання належного відправлення судочинства.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що дії ОСОБА_1 вочевидь носять умисний характер таких дій, а тому висновки суду про накладення на позивачку штрафу у розмірі 8 000 грн. є законними та обґрунтованими, як захід для запобігання зловживанню процесуальними правами останньої. 
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в даному випадку, аргументи скаржника щодо незаконності оскаржуваної ухвали суду є необґрунтованими.
Щодо інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань, які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 45, 242, 243, 294, 321, 325, ч. 2 ст. 328 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2020 року про накладення штрафу - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                               А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 02.03.2021 року