КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 381/2357/19                                                                    Головуючий у суді І інстанції Соловей Г.В.
Провадження № 22-ц/824/90/2021                                               Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
3 березня 2021 року                                                                    м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Ігнатченко Н.В.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна,
 
в с т а н о в и в:
 
У листопаді 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Валько І.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду у вказаній вище справі, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 20 013,00 грн.
На обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна залишено без задоволення. У відзиві на позовну заяву було наведено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції і докази цьому будуть надані суду протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду по суті спору. Посилаючись на те, що фактичний розмір понесених судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу адвоката остаточно склав 20 013,00 грн, заявник просив ухвалити додаткове рішення з підстав передбачених частиною восьмою статті 141 та статтями 246, 270 ЦПК України.
Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 20 013,00 грн.
В апеляційній скарзі на вказане додаткове рішення суду позивач просить його скасувати з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду відмовити, або зменшити розмір відшкодування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу до 9 840,40 грн.
Як на підставу своїх вимог посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та вказав, що суд першої інстанції розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат відповідача на правову допомогу без виклику сторін, не надавши йому можливість надати свої заперечення проти заявленої суми судових витрат. Позивач вважає, що суми витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, зазначені в заяві представника відповідача є безпідставно завищеними та не відповідають дійсним і необхідним витратам, які понесла відповідач у даній справі, тому вони мають бути значно меншими. При цьому, витрати відповідача, пов`язані з переїздом її представника до іншого населеного пункту не є послугами з надання правничої допомоги, відтак їх стягнення з позивача є необґрунтованим. Стягнута сума інших судових витрат на правову допомогу є неспівмірно великою з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та часу здійснення представництва в суді.
У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача - адвокат Валько І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Як на підставу своїх заперечень зазначив, що весь час надання правової допомоги, який був вказаний в актах-рахунках прийому передачі послуг, фактично було витрачено на представництво інтересів відповідача в суді першої інстанції, зокрема, загальна кількість часу, яку витратив представник в судових засіданнях у даній справі складає 6 год. 25 хв., в тому числі очікування п`яти судових засідань, які починались із затримкою, підготовки адвоката до судових засідань та часу, необхідного для отримання короткого тексту рішення. Вибір адвоката є особистим правом кожного громадянина України та не обмежується територіально, адже адвокат - це та людина, якій клієнт повністю довіряє та надає право представляти її інтереси. Твердження позивача про те, що витрати на підготовку відзиву та клопотання про витребування доказів вдвічі завищені є безпідставними та не ґрунтуються на об`єктивних фактах, адже позивач не може оцінювати складність справи на власний розсуд та впливати на договірні відносини відповідача та її адвоката. Розмір витрат у даній справі є розумним та відповідає об`єму роботи, яку було проведено адвокатом, а докази понесення витрат були надані разом із заявою щодо ухвалення додаткового рішення, а саме: договори, акти, меморіальні ордери. Судом першої інстанції обґрунтовано вирішено розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без повідомлення та виклику сторін у судове засідання, адже в жодному засіданні позивач не надавав заяв про зменшення витрат або заперечень.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином (за відсутності фінансування можливим та доступним для суду способом - телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення), про що у справі є докази.
Представник відповідача - адвокат Валько І.В. направив до суду клопотання про проведення судового засідання 3 березня 2021 року без участі відповідача та представника відповідача.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні.
Відповідно до вимог статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 2 жовтня 2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).
Зважаючи на вимоги частини дев`ятої статті 128, частини п`ятої статті 130, частини другої статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення сторін належним, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення у повному обсязі не відповідає.
Судом встановлено, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна, ціна якого визначена в розмірі 395 980,00 грн.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначила, що під час розгляду цієї справи вона очікує понести судові витрати в частині витрат на правову (правничу) допомогу орієнтовно в розмірі 13 480,00 грн, що розраховуються виходячи з плати 1 348,00 грн за годину послуг адвоката на 10 годин надання послуг з правової (правничої) допомоги в суді першої інстанції. Заявила, що всі документи на підтвердження витрат на правову допомогу будуть подані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України. 
В підготовчому судовому засіданні 5 серпня 2019 року представник відповідача - адвокат Валько І.В. подав також письмове клопотання про витребування доказів, яке було задоволено ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 5 серпня 2019 року.
У подальшому, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
25 листопада 2019 року представник відповідача - адвокат Валько І.В. направив до суду засобами поштового зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення суду у справі, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 20 013,00 грн.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2019 року вказану вище заяву представника відповідача залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Бойко Н.В. залишено без задоволення, а рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року - без змін.
Іншою постановою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - Валька І.В. задоволено, ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 2 грудня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалюючи додаткове рішення у справі без повідомлення та виклику сторін у судове засідання, суд першої інстанції виходив з того, що під час вирішення спору по суті позовних вимог розподіл судових витрат ОСОБА_2 не проводився, а представником відповідача доведено належними доказами понесення нею витрат за надання професійної правничої допомоги адвоката у даній справі в розмірі 20 013,00 грн в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з позивача на її користь, оскільки позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції.
За змістом статей 269 - 271 ЦПК України після проголошення рішення суд, що ухвалив його, не може, як правило, сам скасувати або змінити власне рішення. Тому, за загальним правилом, допущені недоліки судового рішення виправляються вищестоящим судом. Втім суд має ряд повноважень, передбачених цими положеннями, з усунення недоліків чи доповнення ухвалених ним рішень. Такими повноваженнями є виправлення описок та арифметичних помилок в судовому рішенні, ухвалення додаткового рішення або роз`яснення рішення суду.
Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є не вирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (частина третя, п`ята статті 270 ЦПК України).
За нормою, визначеною в частині четвертій статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. 
Розглядаючи заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції не врахував, що на час вирішення спору по суті позовних вимог відповідачем ще не були остаточно визначені понесені судові витрати на правову допомогу, грошові кошти в повному обсязі не оплачені за надані послуги (виконані роботи) адвокатом на час ухвалення відповідного рішення суду, а заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу надійшла після ухвалення судового рішення, а відтак питання про судові витрати не було предметом розгляду в суді на час розгляду справи по суті і сторони не були обізнані про остаточний обсяг та розмір таких вимог.
Отже, до відносин, які склалися між сторонами підлягає застосуванню положення статті 246 ЦПК.
Так, статтею 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента. Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.
За правилом частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
Неповідомлення судом учасників процесу про дату, час і місце судового засідання є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Стягуючи з позивача на користь відповідача заявлений розмір судових витрат, суд першої інстанції на порушення зазначених вище положень закону не призначив судове засідання у справі та не повідомляв учасників процесу про розгляд питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, чим порушив права позивача заявити свої заперечення щодо вказаної заяви чи клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Таким чином, у даній справі суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для ухвалення додаткового рішення без повідомлення та виклику сторін у судове засідання. Внаслідок проведення розгляду справи в порядку письмового провадження суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Враховуючи наведене, недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення принципу змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд, та прав ОСОБА_1 на судовий захист, що в силу пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2020 року не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.
Вирішуючи заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Валька І.В. про ухвалення додаткового рішення суду, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За приписами частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (частини перша, третя статті 134 ЦПК України).
Згідно із вимогами частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 5076-VI від 5 липня 2012 року «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина друга статті 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36)  від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження своїх вимог про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, представником відповідача під час розгляду справи по суті надано належним чином засвідчені копії: договору № 176/19 про надання правової (правничої) допомоги, укладеного 3 червня 2019 року між Адвокатським бюро «Валько Ігор та партнери» в особі керуючого партнера Валька І.В. та ОСОБА_2 ; додатку до цього договору, підписаного сторонами, з визначенням вартості однієї години наданих адвокатом послуг (виконаних робіт); ордера на надання правової допомоги, в тому числі у Фастівському міськрайонному суді Київської області серії РН-524 № 189 від 12 липня 2019 року; свідоцтва про право на заняття Вальком І.В. адвокатською діяльністю № 685 від 29 жовтня 2009 року; посвідчення б/н, видане Рівненською обласною КДКА від 14 квітня 2011 року (а.с. 89-91, т. 1).
До заяви про ухвалення додаткового рішення суду, окрім вищевказаних письмових документів, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогупредставник відповідача додав належним чином засвідчені копії: додаткової угоди № 1 до договору № 176/19 про надання правової (правничої) допомоги від 3 червня 2019 року; а також акту-рахунку № 1 прийому-передачі послуг від 5 серпня 2019 року; акту-рахунку № 2 прийому-передачі послуг від 30 вересня 2019 року; акту-рахунку № 3 прийому-передачі послуг від 31 жовтня 2019 року; акту-рахунку № 4 прийому-передачі послуг від 22 листопада 2019 року (а.с. 217-222, т. 1).
У вказаних актах-рахунках прийому-передачі послуг зазначений перелік наданих послуг з правової допомоги, їх ціна та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, а загальний розмір витрат на оплату таких послуг адвоката за виконаний об`єм робіт становить 20 013,00 грн та складається із: 
підготовки відзиву на позов (5 годин) - 6 740,00 грн; 
підготовки клопотання про витребування доказів (1 година) - 1 348,00 грн; 
представництва інтересів в суді 5 серпня 2019 року (1/3 години) - 449,33 грн;
компенсації витрат на переїзд до м. Фастова для участі в судовому засіданні 5 серпня 2019 року (2 години) - 700,00 грн; 
представництва інтересів в суді 2 вересня 2019 року (1/4 години) - 337,00 грн; 
представництва інтересів в суді 20 вересня 2019 року (2 години) - 2 696,00 грн; 
компенсації часових витрат на переїзд до м. Фастова для участі в судовому засіданні 2 та 20 вересня 2019 року (4 години) - 1 400,00 грн;
представництва інтересів в суді 25 жовтня 2019 року (2/3 години) - 898,67 грн; 
компенсації витрат на переїзд до м. Фастова для участі в судовому засіданні 25 жовтня 2019 року (2 години) - 700,00 грн; 
представництва інтересів в суді 22 листопада 2019 року (3 години) - 4 044,00 грн; 
компенсації витрат на переїзд до м. Фастова для участі в судовому засіданні 22 листопада 2019 року (2 години) - 700,00 грн.
Також до матеріалів справи було долучено належним чином копії меморіальних ордерів ПАТ КБ «ПриватБанк» № 7318514011 від 9 серпня 2019 року, № 7318513411 від 9 серпня 2019 року, № 8590116811 від 9 жовтня 2019 року, № 2208650211 від 5 листопада 2019 року, № 3347276011 від 25 листопада 2019 року, відповідно до яких ОСОБА_2 сплатила Адвокатському бюро «Валько Ігор та партнери» за надані послуги суму коштів в загальному розмірі 22 709,00 грн (а.с. 223-227, т. 1).
Оцінивши зазначені вище письмові докази в розрізі вимог статей 89, 137, 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що представником відповідача доведено понесення ОСОБА_2 судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на її користь, оскільки позовні вимоги останнього рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2019 року, яке набрало законної сили від 16 вересня 2020 року, залишено без задоволення.
Разом з тим, дослідивши вид, вартість, обсяг і перелік наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів погоджується з позицією позивача про те, що заявлена сума витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 20 013,00 грн є дещо завищеною та не відповідає дійсним і необхідним витратам, які понесла відповідач у даній справі.
Як встановлено судовим розглядом, 3 червня 2019 року між Адвокатським бюро «Валько Ігор та партнери» в особі керуючого партнера Валька І.В. та ОСОБА_2 було укладено договір № 176/19 про надання правової (правничої) допомоги.
Відповідно до пункту 4.1. цього договору вартість послуг (гонорар) та порядок їх оплати визначаються у додатку до договору.
Згідно додатку № 1 від 3 червня 2019 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 176/19 від 3 червня 2019 року, вартість однієї години послуги адвоката при здійсненні представництва та/або захисту замовника у справах щодо поділу майна подружжя, кримінальних справах, цивільних справах, при проведенні переговорів з повноваженнями без обмеження складає 1 348,00 грн, а компенсація часових втрат за переїзд до іншого населеного пункту поза м. Києвом (за виключенням часу передбаченого в пункті 1 цього додатку) - 350,00 грн за одну годину.
Отже розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми за одну годину роботи адвоката і змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Із матеріалів справи вбачається та фактично не заперечувалося сторонами, що представник відповідача - адвокат Валько І.В. безпосередньо приймав участь у п`яти судових засіданнях у Фастівському міськрайонному суді Київської області загальною кількістю часу 278 хв., тобто 4 год. 38 хв.
Таким чином загальна кількість часу, яку витратив представник відповідача в судових засіданнях у суді першої інстанції складає 4 год. 38 хв., а не 6 год. 25 хв., як він зазначав у актах-рахунках прийому-передачі послуг. Тому, з позивача на користь відповідача в цій частині підлягає стягненню сума понесених судових витрат в розмірі 5 904,24 грн (4 год. 38 хв х 1 348,00 грн).
У заяві про ухвалення додаткового рішення суду вказано, що відповідач понесла витратина переїзд її представника з м. Києва до м. Фастова для участі в судових засіданнях на загальну суму 3 500 грн.
Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні судового рішення суд не може виходити за межі заявлених вимог, а правом визначати предмет, підставу та сторін справи (заяви) наділений лише заявник (статті 13, 43, 49 ЦПК України).
В порушення зазначених норм судові витрати, які представник відповідача помилково кваліфікує як витрати, пов`язані з наданням правової (правничої) допомоги, не ґрунтуються будь-яких доказах у справі, що унеможливлює їх відшкодування в порядку, встановленому цивільним процесуальним законом. Переїзд представника до іншого населеного пункту, тобто витрати відповідача, що пов`язані з його явкою до суду першої інстанції у призначені судові засідання, мають окремий порядок відшкодування, який в даному випадку не дотримано, а тому підстави для покладення цієї суми судових витрат на позивача в межах заявлених вимог відсутні.
Що ж стосується витрат відповідача на правову допомогу у зв`язку із підготовкою адвокатом відзиву на позовну заяву та клопотання про витребування доказів в загальному розмірі 8 088,00 грн, то факт отримання та оплати відповідачем таких послуг є реальним та підтверджується матеріалами справи. Представником позивача не доведено неспівмірності даних витрат, які підлягали розподілу між сторонами, хоча це є її процесуальним обов`язком згідно положень частини п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України.
Враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зважаючи на складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, ціну позову, категорію та значення справи для сторін, колегія суддів вважає заявлений розмір судових витрат в цій частині не є завищеним.
У зв`язку з наведеним та відповідно до позиції позивача, який допускає можливість зменшення розміру відшкодування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів підставі положень статей 137, 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 13 992,24 грн (5 904,24 грн + 8 088,00 грн) судових витрат, понесених останньою у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, що підлягали розподілу між сторонами.
Виходячи з обставин справи та фінансового стану обох сторін, таке стягнення судових витрат колегія суддів вважає пропорційним, розумним та справедливим, який при цьому не порушуватиме права відповідача на отримання затрачених коштів з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки додаткове рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, то відповідно до вимог статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення судуз наведених вище підстав.
У частинах першій, шостій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 22 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.
Враховуючи, що додаткове рішення суду оскаржувалося в частині розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосувалося предмету спору по суті, а позивач сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги на це рішення в розмірі 840,80 грн (а.с. 128, т. 2), то документально підтверджені судові витрати в вигляді сплаченого судового збору необхідно компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 6 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Валька Ігоря Вікторовича про ухвалення додаткового рішення суду задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13 992,24 грн(тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 24 копійки) в рахунок відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні іншої частини вимог про ухвалення додаткового рішення суду відмовити.
Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) сплаченого судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                           Н.В. Ігнатченко

Судді:                                                                                                С.А. Голуб

                                                                                                                 Д.О. Таргоній