Справа № 127/25077/20 
Провадження № 33/801/264/2021
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач: Міхасішин І. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Міхасішин І.В., з участю представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – адвоката Скрижешевського М.С. 
розглянувши апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Скрижешевського М.С на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн., та стягнуто судовий збір в розмірі 420,40 гривень на користь держави.
Не погоджуючись з даною постановою,  представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Скрижешевський М.С подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі. Вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки не в повній мірі досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. Також посилається, що останній не є суб`єктом господарювання і не наділений повноваженнями щодо встановлення режиму роботи даного закладу.
Разом з апеляційною скаргою представник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Скрижешевський М.С подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, яке обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 не знав про місце та час розгляду справи, судові повістки він не отримував, а відповідно і вчасно оскаржити постанову суду. Копію оскаржуваної постанови безпосередньо отримано його представником 25 лютого 2021 року та в десятиденний термін з дня отримання копії постанови була подана апеляційна скарга.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат Срижешевський М.С. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності адвоката Скрижешевського М.С., суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
Згідно з ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Зазначені представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  – адвокатом Скрижешевським М.С  причини строку на апеляційне оскарження суд визнає поважними, такими, що дають підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду.
Згідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаних вище вимог не дотримано.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії серії АА № 660599 від 02.11.2020 року встановлено, що 02.11.2020 року о 01:05 год. в м. Вінниці по вул. Келецька, 51 ОСОБА_1 перебуваючи на посаді адміністратора закладу «Тяга», який надає послуги у сфері розваг не припинив роботу закладу, який продовжив працювати після 22:00 год., чим порушив п. 5 п. 11 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року, за що передбачена відповідальність за ст. 44-3 КУпАП.
Приймаючи рішення про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що його вина доведена протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом працівника поліції та його власними письмовими поясненнями.
Однак з таким висновком суду не можна погодитись з огляду на таке.
Статтею 44-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно - гігієнічних, санітарно - протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами. Тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Так, відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. У рішенні про встановлення карантину затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них, які і є відповідними правилами, відповідальність за які передбачена диспозицією ст.44-3 КУпАП.
Положеннями пункту 11 п.п. 5 постанови КМУ від 22 липня 2020року № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (в редакції що діяла на момент складення протоколу) робота після 22-ї та до 7-ї години суб`єктів господарювання з надання послуг громадського харчування без організації дозвілля (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо), крім діяльності з надання послуг громадського харчування із здійсненням адресної доставки замовлень та замовлень на винос..
Тобто, відповідальність за порушення вимог щодо заборони роботи суб`єктів господарювання, які приймають відвідувачів можуть нести зокрема суб`єкти господарювання, а не їх працівники, оскільки останні не здійснюють господарську діяльність та не є суб`єктами господарювання. 
Уповноважені особи на складання протоколу зобов`язані збирати докази, при виявленні адміністративного правопорушення за яке відповідає суб`єкт господарювання, поліцейські мають можливість здійснити фіксування правопорушення, збір доказів відповідно ст. 251 КУпАП та встановивши, яка саме особа здійснює господарську діяльність за допомогою Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та викликавши відповідальну особу для дачі пояснень, встановити наявність порушення.
В матеріалах справи відсутні докази, про те, що до обов`язків ОСОБА_1 , як адміністратора закладу входило вирішення питань про роботу закладу щодо прийняття відвідувачів.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 дійсно не є суб`єктом господарювання, який здійснює господарську діяльність в даному приміщенні, а тому несе персональну (у тому числі адміністративну) відповідальність лише за власні дії, у тому числі щодо порушення карантину. 
Тобто він не відповідає за дотримання норм вимог законодавства та актів органів місцевої влади щодо дотримання протиепідемічних заходів суб`єктом господарювання. В той час, як обмеження у здійсненні певних видів діяльності в умовах карантину застосовується лише до суб`єктів господарювання.
Відтак доказів того, що скаржник,  як суб`єкт господарювання здійснює діяльність за вказаною адресою у вказаному закладі справа не містить.
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув, в повному обсязі не дослідив всі обставини справи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та дійшов передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП.
Аналізуючи під час апеляційного розгляду наявні в матеріалах справи докази, суддя апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП не підтверджуються зібраними по справі доказами. Оскільки, суд першої інстанції всупереч вимогам ст. 252 та 280 КУпАП належним чином не перевірив і не дослідив всіх обставин справи в їх сукупності, та не дав їм належної правової оцінки.
Крім того визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, суд першої інстанції в своїй постанові жодним чином не мотивував своє рішення із посиланням на докази по справі, які судом було безпосередньо досліджено, натомість формально зазначив, що вина останнього підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом працівника поліції та його власними письмовими поясненнями, без надання оцінки кожному доказу по справі з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.
Враховуючи зазначене, вважаю, що судом було застосовано спрощений підхід до судового розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, проігноровано права особи, яка притягається до відповідальності, що є неприпустимим.
Оскільки винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину у справі.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та«Барбера, Мессегеі Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Доводи апеляційної скарги знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, спростовують висновків суду та дають підстав вважати що судом першої інстанцій було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Ч.1  до ст. 7 КУпАП, ст. 62 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
         Застосовуючи закріплений в ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, суддя дійшла висновку про те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.44-3 КУпАП не доведена.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
З урахуванням наведеного, враховуючи порушення, які були допущені судом при розгляді адміністративної справи, суддя вважає, що постанову суду слід скасувати, а провадження закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. 
Керуючись ст.ст. 247, 294  КУпАП, суддя 

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Скрижешевського М.С про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови задовольнити.
Поновити представнику особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокату Скрижешевському М.С строк на апеляційне оскарження постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року.
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Скрижешевського М.С задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП – скасувати, провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП. 
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя                                                         І.В. Міхасішин