ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 593/722/20	Головуючий у 1-й інстанції Музика Я.М. 	
Провадження № 22-ц/817/257/21 	Доповідач - Ходоровський М.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Ходоровський М.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Бершадська Г. В., 
секретаря - Панькевич Т.І. 
з участю - позивача ОСОБА_1 , представників відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Бережанського районного суду від 02 грудня 2020 року (головуючий суддя Музика Я.М., дата виготовлення рішення не вказана) у справі № 593/722/20 за позовом ОСОБА_1 до житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання недійсним протокол № 3 від 08.07.2020 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 в частині зняття його з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 ; скасування п.9 наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.07.2020 року №125 в частині зняття його з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 ; про зобов`язання житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його - ОСОБА_1 на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 .
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу в Збройних силах України та є військовим пенсіонером.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2020 року №5-РС його - прапорщика ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2020 року №98 прапорщика ОСОБА_1 з 01 червня 2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та зазначено, що постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений.
Вислуга років у Збройних Силах становить 27 років 06 місяців 7 днів.
З 06.06.2012 року перебував на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 в загальній черзі, а з 19.04.2018 року зарахований в першочергову чергу. Разом з ним на квартирному обліку перебували: - дружина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Він є учасником бойових дій.
08 липня 2020 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення, оформлене протоколом №3, затвердженим ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , яким зняла його з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 .
Цього ж дня прийнято наказ №125, згідно п.9 якого його знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 .
Посилаючись на те, що зняття його з житлової черги є незаконним та таким, що істотно порушує його конституційні права, оскаржуваний наказ суперечить нормам частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1086, позивач просив його вимоги задовольнити.
Рішенням Бережанського районного суду від 02 грудня 2020 року позов задоволено. 
Визнано недійсним протокол №3 від 08.07.2020 року засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 в частині зняття з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 прапорщика запасу ОСОБА_1 .
Скасовано п. 9 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.07.2020 року №125 в частині зняття з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 прапорщика запасу ОСОБА_1 .
Зобов`язано житлову комісію Військової частини НОМЕР_1 поновити прапорщика запасу ОСОБА_1 на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_1 .
В апеляційній скарзі командир Військової частини НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги, що у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 у запас на підставі пункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» він не відноситься до передбаченої, згідно частини 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», категорії військовослужбовців, які підлягають залишенню на квартирному обліку після звільнення з лав Збройних Сил України. Також у скарзі зазначено, що задоволення судом позову не узгоджується із п.3 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3 серпня 2016р., згідно змісту якого забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби, у той час коли позивач є звільненим з військової служби. Окрім цього просить врахувати, що судом застосовано наказ Міністра Оборони №737 від 30.11.2011р., який втратив чинність на підставі наказу Міністра Оборони №380 від 31.07.2018 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. 
Відзив мотивований тим, що питання постановлення та зняття військовослужбовців з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов регулюються ПОРЯДКОМ забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від З серпня 2006 р. N1081 (далі - Порядок), та ІНСТРУКЦІЄЮ з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 р. за № 1020/32472. Згідно п.3 Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Відповідно до п.29 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла. Пункт 30 Порядку не містить такої підстави для зняття з обліку як звільнення військовослужбовця з військової служби в запас.
У судовому засіданні представник Військової частини НОМЕР_1 Кузь Р.М. апеляційну скаргу підтримав, голова житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав та посилаючись на порушення судом норм матеріального права просили рішення суду скасувати. Позивач ОСОБА_1 заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах України, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2020 року №5-РС його - прапорщика ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України про військовий обов`язок і військову службу».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2020 року №98 прапорщика ОСОБА_1 з 01 червня 2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та зазначено, що постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений.
Вислуга років у Збройних Силах становить 27 років 06 місяців 7 днів.
З 06.06.2012 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 в загальній черзі, а з 19.04.2018 року зарахований в першочергову чергу. Разом з ним на квартирному обліку перебували: - дружина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 
ОСОБА_1 є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в штабі Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою від 14.05.2020 року №26. 
08 липня 2020 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення, оформлене протоколом №3, затвердженим ТВО командира військової частини НОМЕР_2 , яким зняла ОСОБА_1 з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 .
Цього ж дня прийнято наказ №125, згідно п.9 якого ОСОБА_1 знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 .
Листом від 09.07.2020 року №747 позивача повідомлено про те, що його знято з квартирного обліку Військової частини НОМЕР_1 з 08.07.2020 року на підставі ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що позивач маючи вислугу на військовій службі більше 20 років, при звільненні з військової служби за пунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, має право разом із членами сім”ї на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла.
З таким висновком суду слід погодитись, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Законом України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 24 червня 2004 року № 1865-IV, який набрав чинності 01 січня 2005 року, стаття 12 вказаного Закону викладена в новій редакції.
Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону (в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 12 цього Закону військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі — Порядок). 
Цей Порядок визнанає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтранеслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати па обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей (пункт 1 Порядку).
Згідно п.3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. 
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку) передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. 
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені також і в пункті 29 Порядку.
Вищезазначено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, вислуга років у Збройних Силах становить 27 років 06 місяців 7 днів; з 06.06.2012 року перебував на квартирному обліку військової частини НОМЕР_1 в загальній черзі, а з 19.04.2018 року зарахований в першочергову чергу; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2020 року №5-РС звільнений у запас за пунктом «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”; наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.05.2020 року №98 з 01 червня 2020 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та зазначено, що постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений.
Таким чином, колегія суддів вважає, що аналіз зазначених норм закону, встановлені судом обставини у справі, зокрема, що позивач має вислугу більше 20 років та звільнений не з підстав, що дають право для зняття з обліку, дає підстави для висновку, що він має право на отримання житла а відтак і перебування на обліку до отримання ним житла, а тому рішення суду першої інстанції про задоволення вимог позивача є законним і обгрунтованим.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження в апеляційній скарзі про те, що положення частини 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюються на військовослужбовців, що звільнені у запас за пунктом «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, по якому звільнено й позивача, так як вважає, що у скарзі неправильно тлумачиться положення згаданих норм права. Таке твердження суперечить пункту 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку), яким передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством. 
Не заслуговують на увагу також доводи у скарзі з посиланням на п.3 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3 серпня 2006р. щодо неможливості забезпечення житловим приміщенням позивача, який вже закінчив проходження служби, а відтак незаконності рішення суду про задоволення позову, виходячи з наступного. 
У п.3 Порядку передбачено, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Аналіз даної норми права вказує на те, що доводи у скарзі не грунтуються на її положеннях, адже вона не забороняє надавати житло звільненим військовослужбовцям а встановлює, що воно надається один раз протягом усього часу проходження військової служби.
Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами в апеляційній скарзі про застосування судом першої інстанції наказу Міністра Оборони №737 від 30.11.2011р, який втратив чинність на підставі наказу Міністра Оборони №380 від 31.07.2018 року, однак вважає, що зазначена обставина не є підставою для скасування рішення суду, оскільки встановлено, що воно грунтується на засадах верховенства права, ухвалене відповідно до положень частини 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу», які регулюють виниклі між сторонами спірні відносини.
Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав його скасування не має.
Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

                                       ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Бережанського районного суду від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 березня 2021 року.

Головуючий 
Судді