ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6164/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 березня 2021 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Сергієнко Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ у Київській області, відповідач) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, в якому просила:
- визнати неправомірною відмову ГУ ПФУ у Київській області у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Кагарлицького автопідприємства Київської райспоживспілки від 25.01.2001 №7; 
- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії виходячи з суми її заробітної плати за період роботи з 01.09.1991 по 31.12.1991 в Кагарлицькому автопідприємстві Київської райспоживспілки у розмірі 6264,36 крб. на підставі довідки Кагарлицького автопідприємства Київської райспоживспілки від 25.01.2001 №7.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком, відповідно до положень Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV), однак пенсійним органом, при призначенні їй пенсії не було враховано отриману заробітну плату за період роботи з 01.09.1991 по 31.12.1991 в Кагарлицькому автопідприємстві Київської райспоживспілки у розмірі 6264,36 крб. 
Внаслідок чого позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку її пенсії на підставі довідки Кагарлицького автопідприємства Київської райспоживспілки від 25.01.2001 №7.
Проте, ГУ ПФУ у Київській області відмовив у здійсненні перерахунку пенсії на підставі вказаної довідки.
На думку позивача такі дії відповідача є протиправними та призвели до виплати пенсії у меншому розмірі.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження своєї позиції апелянт указує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість врахування відомостей зазначених у довідці від 01.03.2018 №79 виданій КП "Трудовий архів Кагарлицького району".
Так, на переконання позивача, зазначення у платіжних документах, що знаходяться в трудовому архіві інформації про заробітну плату різними чорнилами не свідчить про наявність підробки документа, та як наслідок про недостовірність вказаних у ньому даних. 
Оскільки недійсність таких архівних документів не була встановлена належним чином то довідка видана на підставі зазначеної в них інформації має враховуватися судом при вирішенні цієї справи.
Відмову в здійсненні перерахунку пенсії з цих підстав, позивач розцінює як порушення, закріпленого статтею 48 Конституції України права на достатній життєвий рівень, оскільки пенсія виплачується не в належному розмірі.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтвердження паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Кагарлицьким РС Управління ДМС України в Київській області 17.08.2012. 
З 26.04.1995 ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислений відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з інформацією, яка міститься в пенсійній справі позивача, розмір пенсії ОСОБА_1 визначений з урахуванням заробітної плати за період з 01.09.1991 по 31.08.1992 на підставі довідки Кагарлицького автопідприємства Київської райспоживспілки від 25.01.2001 №7.
16 лютого 2018 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою, в якій просила здійснити перерахунок її пенсії на підставі довідки від 20.11.2017 №396 виданій КП "Трудовий архів Кагарлицького району" за період роботи з 01.01.1988 по 31.12.1993. 
Пенсійним органом 01.03.2018 проведено звірку поданої довідки про заробітну плату від 20.11.2017 №396 з первинними документи, за результатом якої складено акт №1908/02.          У висновках вказаного акту зазначено, що звіркою довідки про заробітну плату №396 від 20.11.2017, виданої для обчислення пенсії позивачу за період роботи з 01.01.1991 по 31.08.1992 в Кагарлицькій міжрайбазі Київської облспоживспілки, виявлено розбіжність у квітні 1992 року у розмірі заробітної плати між даними довідки та первинних документів, наданих для звірки КП "Трудовий архів".
Листом від 02.03.2018 №50/П-02 пенсійний орган, у відповідь на запит позивача від 16.02.2018, повідомив зокрема те, що з 01.10.2017 позивачу на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" проведено перерахунок пенсії, при проведенні якого було здійснено осучаснення заробітної плати (враховано показник середньої заробітної плати у розмірі 3764,40 грн.) та врахований новий розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (1452,00 грн.), при цьому величина оцінки одного року страхового стажу була переглянута з 1,35% до 1%. 
Повідомлено, що страховий стаж позивача становить 33 роки 6 місяців 4 дні (по 08.09.2007), відповідно коефіцієнт страхового стажу становить 0,33500; осучаснена середньомісячна заробітна плата за період з 01.09.1991 по 31.08.1992 5458,83 грн. Додатково повідомлено, що було проведено звірку поданої позивачем довідки з первинними документами та виявлено розбіжності, внаслідок чого архівна установа видала нову довідку №79 від 01.03.2018. Відповідач зазначив, що процентний розрахунок показав, що перерахунок пенсії позивача з урахуванням заробітної плати з 01.01.1988 по 31.12.1992 відповідно до довідки №79 від 01.03.2018 виданої КП "Трудовий архів" недоцільний, оскільки призводить до зменшення розміру пенсії позивача. 
У жовтні 2018 року позивач повторно звернулась до пенсійного органу із заявою про здійснення перерахунку її пенсії.
Розглянувши звернення позивача, пенсійний орган повідомив, що суми заробітку відображені в довідці №396 від 20.11.2017, різняться із сумами заробітку, вказаними у довідці №7 від 25.01.2001, за результатами зустрічної звірки було видано нову довідку від 01.03.2018 №79, яка не може бути прийнята оскільки у відомостях на підставі яких вона видавалась деякі суми дописані. Також повідомлено, що попередній розрахунок показав, що навіть за умови можливості врахування сум заробітної плати за період з 01.01..1989 по 31.12.1993 проводити перерахунок пенсії позивачу недоцільно, оскільки будуть враховані вимоги статті 40 Закону і для обчислення пенсії, крім зазначеного періоду буде врахована заробітна плата за весь період страхового стажу з 01.05.2005 по 30.09.2007, що призведе до зменшення середньомісячного заробітку та як наслідок - зменшення розміру пенсії. 
Листами від 27.03.2019 №49/П-02, від 06.08.2019 №281/П-01 пенсійний орган, у відповідь на повторні звернення позивача про здійснення перерахунку її пенсії, повідомив позивачу, зокрема те, що після здійснення перерахунку її пенсії у 2001 році на підставі довідки від 25.01.2001 №7, її індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,45012. суми заробітку відображені в довідці №396 від 20.11.2017, різняться із сумами заробітку, вказаними у довідці №7 від 25.01.2001, за результатами зустрічної звірки було видано нову довідку від 01.03.2018 №79, яка не може бути прийнята оскільки у відомостях на підставі яких вона видавалась деякі суми дописані. Також повідомлено, що попередній розрахунок показав, що проводити перерахунок пенсії позивачу на підставі довідки від 01.03.2018 №79 недоцільно, оскільки це призведе до зменшення розміру пенсії, так як індивідуальний коефіцієнт буде становити 1,15411.
Уважаючи зазначену відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Частинами першою та другою статті 43 Закону №1058-IV установлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
Для перерахунку пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом, враховується заробітна плата (дохід), з якої було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, або за вибором пенсіонера - заробітна плата (дохід) за період, передбачений абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону. При цьому заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається відповідно до частини другої статті 40 цього Закону із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2002 рік.
Отже, перерахунок пенсії проводиться за заявою особи на підставі поданих нею документів, зокрема що містять інформацію про заробітну плату (дохід) цієї особи необхідну для визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, відповідно до статті 40 Закону №1058-IV.
За змістом статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. 
Тобто, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати відповідними первинними документами.
Слід додати, що відповідно до частини першої статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. 
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду України мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.
Таке право пенсійного органу передбачене і нормами Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до пункту 4.2. Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, у разі сумніву в правильності обрахунку розміру заробітної платні, яка враховується при обчисленні пенсії, орган ПФУ право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їхньої видачі. 
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.11.2019 у справі № 352/819/16-а.
Відповідно до пункту 2.10. Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. 
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. 
Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що для обчислення пенсії за віком враховується заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року за умови її підтвердження первинними документами, при цьому законом не обмежено перелік таких первинних документів, за винятком виписок зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкових квитків, квитків партій та рухів, громадських об`єднань, що не засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії. 
Як убачається з матеріалів справи, відповідачем під час проведення звірки інформації про заробітну плату позивача, зазначену в поданій для перерахунку пенсії довідці із відомостями, вказаними в платіжних документах, які знаходяться в трудовому архіві встановлено, що сума заробітної плати за грудень 1991 року в розмірі 1013,56 крб є дописаною іншою ручкою та без визначення виду оплати праці.
Колегія суддів зазначає, що встановлені обставини за відсутності інших первинних документів, які б підтверджували розмір отриманої позивачем у грудні 1991 року заробітної плати не дають змогу підтвердити такі відомості, та як наслідок перевірити обґрунтованість виданої довідки про розмір нарахованого доходу.
У такому випадку відмова пенсійного органу в перерахунку пенсії позивача на підставі вказаної довідки про розмір заробітної плати для обчислення пенсії не може вважатися протиправною.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за встановлених обставин правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону. 
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                           І.О.Лічевецький

                     суддя                                          В.П.Мельничук 

                    суддя                                         О.М.Оксененко