Справа № 442/5375/19                                Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І. 
Провадження № 22-ц/811/2127/20                Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 
Категорія:

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
                Секретар: Іванова О.О.
З участю представника позивача-адвоката Попів-Кішко Р.Й., відповідача ОСОБА_1 та його адвоката Грачова Д.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя,- 

в с т а н о в и в :

29.07.2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, в якому просить поділити спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме визнати за ОСОБА_2 право власності на ј ідеальну частку у квартирі АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивує тим, що перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_1 ними придбано спільне майно, а саме: Ѕ ідеальної частки квартири під номером АДРЕСА_1 . Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін і тому вважає, що виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, слід виділити у власність як за позивачем та відповідачем по ј ідеальній частці квартири, поділивши Ѕ її частини, яка оформлена на чоловіка -відповідача ОСОБА_1 . Просить позов задоволити.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2020 року позов ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Попів-Кішко Р.Й. до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, задоволено частково.
Визнано Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 768,40 грн. понесених судових витрат.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 956,60 грн.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом не враховано, що квартира АДРЕСА_1 , куплена за кошти отримані від продажу квартир АДРЕСА_3 набутої внаслідок приватизації у АДРЕСА_3 , власниками якої були його батьки, він та їх з позивачкою неповнолітній син ОСОБА_3 . Крім цього, батьки надали йому фінансову допомогу на купівлю Ѕ частини квартири від реалізації своїх часток у квартирі АДРЕСА_4 . У купівлю квартири зі спільно нажитих коштів з позивачкою, вони вклали лише 27567 грн., які вклали на купівлю частки квартири синові, а інша Ѕ була придбана за кошти батьків та кошти за його частку у квартирі, яка була ним набута внаслідок приватизації. З врахуванням наведеного, куплена Ѕ частка квартири, не є спільно нажитим майном подружжя. Зазначає, що застосовуючи норму ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно , суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Задовольняючи позов, суд першої інстанції не встановив походження коштів за які була куплена 1/2 частка квартири, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконного рішення суду. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не подано.
Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Грачова Д.Ю. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача адвоката Попів-Кішко Р.ЙЦ., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.05.1995 року. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2016 року шлюб між ними розірвано.
Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 24.08.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького РНО Спариняк Л.В. така була зареєстрована на праві спільної сумісної власності за відповідачем ОСОБА_1 та сином позивача та відповідача ОСОБА_3 у рівних частках по Ѕ частці за кожним. (а.с.13-14).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що квартира куплена у шлюбі, а тому відповідно до ч.3 ст.368, ч.2 ст.372 Цивільного кодексу України (далі ЦК) є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норми Сімейного кодексу України (далі СК) судом у мотивувальній частині рішення не застосовано.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст.60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ч.1 ст. 70 СК).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. 
Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно на підставі ст. 60 СК, 369 ЦК суд встановлює не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Статус спільної сумісної власності подружжя визначається такими критеріями:
1)час набуття майна;
2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідачу, його сину та батькам відповідача належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_4 , яка була набута згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 24.08.2011 року (а.с.29-30) квартира АДРЕСА_4 була продана та в цей же день за виручені кошти від продажу придбана спірна квартира АДРЕСА_1 право власності на яку оформлено в частині Ѕ на неповнолітнього сина ОСОБА_3 та Ѕ частина квартири на відповідача ОСОБА_1 (а.с.13-14).
Згідно пояснень відповідача ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та він дали згоду Органу опіка та піклування Дрогобицької МР на відчуження частки їх сина ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_4 та забезпечення неповнолітнього сина житлом у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Рішення № 287 від 16.08.2011 року виконавчого комітету Дрогобицької міської ради( а.с.34). За погодженням його і дружини та внесенням ними спільно зароблених в м.Москва коштів в ј частку квартири сина, (а ще вартість ј частки була від проданої квартири, де неповнолітній мав свою частку) вони своїми спільними коштами та спільною домовленістю оформили за неповнолітнім ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку квартири.
Інша Ѕ частки квартири оформлена за відповідачем за рахунок коштів від продажу ј частки квартири АДРЕСА_4 , іншу ј частки квартири за рахунок коштів його батьків від продажу їхніх часток квартири. Даючи оцінку вартості проданої квартири у АДРЕСА_5 в розмірі 27 765 грн., придбаної квартири АДРЕСА_1 за ціною 69 016 грн., співставляючи частки вартості відповідача ОСОБА_1 , вкладені спільні кошти позивача і відповідача в ј частки сина, допомога батьків від реалізованої ними Ѕ частки квартири, суд вважає, що придбана відповідачем і оформлена на нього Ѕ частки квартири є його особистою власністю. Доказів вкладення коштів у частку квартири відповідача, крім того, що квартира придбана у шлюбі, позивачем ОСОБА_2 не надано. В той же час відповідач ОСОБА_1 визнає, що позивач ОСОБА_2 зароблені нею кошти на заробітках вклала в ј частки квартири сина ОСОБА_3 .
Відтак, суд приходить до висновку, що Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_1 .
       Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими, апеляційна скарга такою, що підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 п.3,4 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.;) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись ст. с.. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,- 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову про розподіл майна подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 1 161,82 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота 

Р.В.Савуляк