ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/420/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №709/1290/20 Категорія:  	Романова О. Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 березня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року, ухваленого у складі судді Романової О.Г., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, повний текст рішення складено 22 грудня 2020 року -
в с т а н о в и в :
У липні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 15 грудня 2009 року. 
При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідач, підписуючи анкету-заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які згідно заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.
Підписавши заяву між сторонами у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором, і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).
14 грудня 2009 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. 
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номер та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). 
У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 2000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що додається до позову. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але відповідач своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 червня 2020 року має заборгованість – 230 418 гривень 50 копійок, яка складається з наступного: 
- 1 613 гривень 71 копійок – заборгованість за тілом кредиту;
- 227 307 гривень 19 копійок – заборгованість за нарахованими відсотками;
- 1 497 гривень 60 копійок – нарахована пеня.
Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому банк на свій розсуд визначив стягнути частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 136 679 гривень 89 копійок, яка складається з наступного : 1613 гривень 71 копійка – заборгованість за кредитом; 135 066 гривень 18 копійок – заборгованість за процентами за період з 15 грудня 2009 року по 30 грудня 2018 року.
У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути із відповідача заборгованість у сумі 5141,60 гривень. 
На підставі викладеного та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Договором №б/н від 15 грудня 2009 року у розмірі 5 141 гривня 60 копійок (1613,71 гривень – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 1613,71 гривень – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3527,89 гривень – заборгованість за простроченими відсотками).
Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 15 грудня 2009 року у розмірі 694 гривні 72 копійок (заборгованість за тілом кредиту), 1616 гривень 51 копійок (заборгованість за нарахованими відсотками), а всього 2311 гривень 23 копійок.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві про одержання кредиту від 14 грудня 2009 року, підписаній сторонами, розділ 5 «Банківські послуги» в якому міститься базова процентна ставка у розмірі 3% в місяць, не підписаний відповідачем, тому неможливо однозначно стверджувати про те, що останній погодився на зазначену процентну ставку, та враховуючи те, що у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив факт ознайомлення його із вказаним розділом анкети-заяви, зауваживши про відсутність свого підпису під вказаною умовою та зазначивши, що згідно відмітки позивача, вказані розділи заповнювалися працівником Банку 15 грудня 2009 року, а не 14 грудня 2009, тобто за його відсутності.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року банком в односторонньому порядку було збільшено розмір процентної ставки за кредитом до 2,9 % в місяць, тому за недоведеності позивачем факту узгодження з позичальником підвищення базової процентної ставки, з ОСОБА_1 у відповідності до вимог статей 1048, 1054 ЦК України підлягає до стягнення заборгованість по процентам в розмірі 1616,51 грн., тобто станом на 31 серпня 2014 року, до підвищення базової процентної ставки з 2,5% до 2,9%, що узгоджується з розрахунком заборгованості за договором.
Згідно виписки по картковому рахунку в період з 15 грудня 2009 року по 16 жовтня 2020 року за картковими рахунками відповідача № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ним було витрачено 4495 гривень, а сплачено 3800,28 гривень, що свідчить про те, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за простроченим тілом кредиту складає 694,72 гривень.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку в повному обсязі АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, суд вважав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у розмірі 136 679 гривень 89 копійок задовольнити у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідач разом з анкетою-заявою підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій була визначена базова відсоткова за користування кредитом у розмірі 2,5%.
Вся необхідна інформація про умови отримання кредиту, тип відсоткової ставки, процедуру виконання договору тощо, які передують виконанню договору була надана позичальнику, що вбачається з умов кредитного договору.
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 червня 2020 року має заборгованість – 230 418 гривень 50 копійок, яка складається з наступного: 
- 1 613 гривень 71 копійок – заборгованість за тілом кредиту;
- 227 307 гривень 19 копійок – заборгованість за нарахованими відсотками;
- 1 497 гривень 60 копійок – нарахована пеня.
Однак, банк на свій розсуд вирішив стягнути частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 136 679 гривень 89 копійок, яка складається з наступного : 1613 гривень 71 копійка – заборгованість за кредитом; 135 066 гривень 18 копійок – заборгованість за процентами за період з 15 грудня 2009 року по 30 грудня 2018 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає скаргу необґрунтованою, і такою, що не підлягає до задоволення. 
Зазначає, що станом на 15 грудня 2009 року розмір встановленого банком кредитного ліміту становив 0,00 гривень. 
Анкета-заява була підписана ним 14 грудня 2009 року, а працівником банку 15 грудня 2009 року без зазначення кредитного ліміту та з відсотковою ставкою 3%. Внизу анкети відсутній його підпис. 
Позивач не надав суду належні докази щодо укладення між сторонами договору та досягнення ними згоди щодо всіх умов кредитного договору. 
Відповідно до наданої інформації у виписці, позивач здійснював автоматичне списання коштів. 
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем пропущено термін позовної давності, а надані банком докази не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому є недостовірними. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.1 та абз. 1 ч.2 ст. 207 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення договору). 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 грудня 2009 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 18).
У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 18).
Відповідно до анкети-заяви ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 18).
Згідно даних, заповнених банком в анкеті-заяві, відповідачу видано карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 та відкрито рахунок 15 грудня 2009 року, кредитний ліміт встановлено у розмірі 0,00 гривень. Базову процентну ставку по кредиту визначено у розмірі 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с. 18).
14 грудня 2009 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою зокрема визначено базову % ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році) – 2,5 %, розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) – 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним, процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування – 3,75% (а.с. 19).
До кредитного договору банк додав Умови і правила надання банківських послуг, який містить лише підпис позивача, однак не містить підпису відповідача. 
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.
Відповідно до п.2 Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року №594, АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.35-36).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Оскільки ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, позивач вважає що у нього виникла заборгованість перед банком, яка згідно наданих розрахунків (а.с. 6-10) станом на 30 червня 2020 року становить 230 418 гривень 50 копійок, та складається з наступного: 
- 1613 гривень 71 копійок – заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту);
- 227 307 гривень 19 копійок – заборгованість за відсотками;
- 1 497 гривень 60 копійок – заборгованість по пені. 
Однак, звертаючись із позовом банк просив стягнути з відповідача лише заборгованість за наданим кредитом у розмірі 1613 гривень 71 копійок, та заборгованість за відсотками у розмірі 135 066 гривень 18 копійок.
Частинами 1,3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.5 ст.12 ЦПК України).
Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України).
У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшив розмір позовних вимог, та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 15 грудня 2009 року в розмірі 5 141 гривня 60 копійок, з яких 1613 гривень 71 копійка – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 527 гривень 89 копійок – заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 93). 
Отже, керуючись своїми процесуальними правами, позивач зменшив суму заборгованості, яку просив суд стягнути з відповідача на підставі укладеного кредитного договору, тому безпідставними є вимоги апеляційної скарги щодо задоволення позовних вимог, які було заявлено банком до подання заяви про зменшення розміру позовних вимог. 
В судовому засіданні, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 погодився із заявленою банком вимогою про стягнення з нього заборгованості по тілу кредиту у сумі 1613 гривень 71 копійок, що підтверджується даними протоколу судового засідання від 21 грудня 2020 року (а.с. 118).
Звертаючись до суду з позовом, банк обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що станом на 30 червня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1613 гривень 71 копійка. 
З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15 грудня 2009 року судом встановлено, що станом на 30 червня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 1613 гривень 71 копійок (а.с.101).
З огляду на викладене, місцевий суд прийшов до помилкових висновків про часткове задоволення позовних вимог за тілом кредиту у сумі 694 гривні 72 копійок, оскільки сплачені (внесені) відповідачем на кредитну карту платежі (грошові кошти) включали в себе як кошти спрямовані на погашення тіла кредиту, так і плату за використання кредитних коштів, відповідно до погоджених сторонами умов кредитного договору (а.с.19).
Позовні вимоги в цій частині заявлені стороною в межах строку позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України, за змістом якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, оскільки відповідач проводив виконання зобов`язань, внаслідок чого переривав строк позовної давності (30 липня 2018 року).
Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).        
Оскільки Умови і правила надання банківських послуг не містять підписи сторін, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Судом встановлено, що розмір відсотків за користування кредитними коштами визначено як в анкеті-заяві, підписаній сторонами у розділі 5 «Банківські послуги» (а.с.18), так і в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 19), яка підписана відповідачем, але такі документи містять відмінний розмір базової процентної ставки 3,0% та 2,5% відповідно. 
Оскільки розділ 5 анкети-заяви не підписаний відповідачем, про що останній зазначив також і в судовому засіданні під час розгляду справи в районному суді, зауваживши про відсутність свого підпису під вказаною умовою та зазначивши, що згідно відмітки позивача, вказані розділи заповнювалися працівником банку 15 грудня 2009 року, тому розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами визначено саме в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 19).
Виходячи з довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем та визнана судом як підтвердження умов укладеного договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,5% (що нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році), тобто 30,00% річних. Процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 3,75 % (а.с. 19).
З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15 грудня 2009 року (а.с. 94-101) та довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), номер карти НОМЕР_1 (а.с.16) судом встановлено, що за період з 15 грудня 2009 року по 30 грудня 2018 року (період, за який позивач просив стягнути заборгованість за відсотками, звертаючись із позовною заявою) несанкціонованого перевищення ліміту кредитування не було.
Однак, відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15 грудня 2009 року починаючи з 01 вересня 2014 року, банком використовувалася підвищена процентна ставка. Таким чином загальний розмір нарахованих відсотків за користування ОСОБА_1 кредитними коштами за період з 15 грудня 2009 року по 30 грудня 2018 року включно складає 1 797 гривень 71 копійка, а сума сплачених відповідачем відсотків становить 3 990 гривень 48 копійок(а.с. 94-101). 
Тому, у ОСОБА_1 відсутня заборгованість за відсотками за період з 15 грудня 2009 року по 30 грудня 2018 року.
Суд першої інстанції вказаних обставин справи не врахував, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково. 
Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 21 грудня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким:
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1613 гривень 71 копійка.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Сплачений Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за платіжним дорученням №PROM0BН4В7 від 20 січня 2021 року судовий збір в сумі 989 гривень 58 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 04 березня 2021 року.

Судді