Постанова
Іменем України
28 січня 2021 року
м. Київ
справа №750/13715/19
провадження №61-10888св20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року у складі колегії суддів Кузюри Л. В., Вінгаль В. М., Губар В. С.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка (далі - університет),  в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення конкурсної комісії, оформлене протоколом №2 від 25 вересня 2019 року засідання вченої ради Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка на заміщення посади професора кафедри спорту.
Позов мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням чинного законодавства щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів), а тому воно є незаконним.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 січня 2020 року у складі судді Логвіної Т. В. позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення конкурсної комісії, оформлене протоколом №2 від 25 вересня 2019 року засідання вченої ради Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка на заміщення посади професора кафедри спорту. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час проведення конкурсу на заміщення посади професора кафедри спорту ця посада не була вакантною, а тому проведення конкурсу відбулось всупереч приписам Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних і педагогічних працівників Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка. Посада вважається вакантною лише після звільнення науково-педагогічного працівника на підставах передбачених законодавством.
Суд першої інстанції поставив під сумнів легітимність складу вченої ради Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, а відповідно і прийнятих нею рішень під час проведення конкурсу на заміщення посади професора кафедри спорту, посилаючись на те, що Державною службою якості освіти було виявлено порушення законодавства при проведенні конкурсу на заміщення вакантної посади професора кафедри спорту.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року апеляційну скаргу Національного університету «Чернігівський колегіум» Т. Г. Шевченка задоволено. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що за згодою керівника закладу освіти та працівника, оформленою не пізніше як за два місяці, строк дії контракту ОСОБА_1 на посаді професора було продовжено до обрання особи на цю посаду за конкурсом, як того вимагало чинне законодавство (стаття 54, пункт 11 статті 55 Закону України «Про вищу освіту») та пункт 7.2.1. контракту. 
Після закінчення контракту термін роботи позивача на посаді професора кафедри спорту було продовжено до обрання на вказану посаду за конкурсом. Наказом ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка № 190 від 08.07.2019 року було оголошено конкурс на заміщення посад професорсько-викладацького складу, у тому числі посади професора кафедри спорту, про що було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті університету.
25 вересня 2019 року відбулось засідання вченої ради Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка на якому було прийнято протокольне рішення №2 про те, що кандидата педагогічних наук, професора ОСОБА_1 не було рекомендовано до укладення контракту на заміщення посади професора кафедри спорту.
Відповідно до цього рішення, з 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади професора спорту згідно з пунктом 2 статті 36                        КЗпП України (у зв`язку із необранням за конкурсом та закінченням строку роботи), наказ від 26 червня 2019 року.
Наведені вище обставини свідчать про те, що проведення конкурсу на заміщення посади професора кафедри спорту в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка відбулось у відповідності з чинним законодавством, при цьому трудові права ОСОБА_1 не були порушені.
Висновок суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 з тих підстав, що під час проведення конкурсу на заміщення посади професора кафедри спорту ця посада не була вакантною, а тому його права є порушеними, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки проведення конкурсу відбулось у відповідності з приписами Закону України «Про вищу освіту», Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних і педагогічних працівників Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка, Рекомендаціями щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затвердженими наказом Міністерства освіти і науки України від 05 жовтня 2015 року № 1005. Продовження строку дії контракту позивача до проведення конкурсу не свідчить про укладення між сторонами трудового договору на невизначений строк, оскільки закінчення вказаного строкового трудового договору визначено саме днем проведення конкурсу.
Посилання суду першої інстанції на наявність порушень, зафіксованих Державною службою якості освіти України в акті від 31 жовтня 2019 року щодо порядку формування та діяльності вченої ради є необґрунтованими, оскільки зазначені питання не були предметом судового розгляду.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з висновками суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняту постанову апеляційного суду з направленням справи на новий апеляційний розгляд. 
Узагальнені доводи касаційної скарги 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив зібрані докази, а саме: акт Державної служби якості освіти України від 31 жовтня  2019 року, помилково вважав зазначені у ньому порушення припущеннями, а не порушеннями норм Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня                    2014 року та Статуту університету.
Проведеною перевіркою Державною службою якості освіти (акт Державної служби якості освіти України від 31 жовтня 2019 року) виявлено порушення законодавства при проведенні конкурсу на заміщення вакантної посади професора кафедри спорту. Проведеною перевіркою в пунктах 38, 39, 40, 42, 43. 47, 49 акту від 31 жовтня 2019 року зазначено порушення частин 1, З, 4, 5, 6,7 статті 36 Закону України «Про вищу освіту», статті 35, 43, 55, 79 Закону України «Провищу освіту», що ставить під сумнів легітимність вченої ради Національного універсіаді у «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка та прийняття нею рішень під час проведення конкурсу на заміщення посади професора кафедри спорту.
Апеляційний суд не дав належної оцінки тим обставинам, що на момент проведення конкурсу на заміщення посади професора кафедри спорту, а саме на 25 вересня 2019 року вказана посада не була вакантною. Дану посаду обіймав позивач, якого було звільнено лише 01 жовтня 2019 року. 
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано. 
Фактичні обставини, встановлені судами
30 червня 2011 року між Чернігівським НПУ імені Т.Г. Шевченка та            ОСОБА_1 укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача кафедри спорту, професора Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г. Шевченка на строк                   з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2018 року. 
Відповідно до умов укладеного контракту, наказом відповідача від 21 травня 2018 року ОСОБА_1 31 серпня 2018 року звільнено з посади завідувача кафедри спорту за пунктом 2 статті 36 КЗпП України та з 01 вересня 2018 року продовжено термін його роботи на посаді професора тієї ж кафедри до обрання за конкурсом. 
Зазначений наказ щодо продовження терміну роботи ОСОБА_1 на посаді професора до часу обрання особи на цю посаду за конкурсом видано на підставі заяви ОСОБА_1 та у відповідності з положеннями частини 12 статті 55 Закону України «Про вищу освіту».
25 вересня 2019 року відбулось засідання вченої ради Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка на якому прийнято протокольне рішення №2 про те, що кандидата педагогічних наук, професора ОСОБА_1 не рекомендовано до укладення контракту на заміщення посади професора кафедри спорту.
Відповідно до цього рішення, з 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади професора спорту згідно з пунктом 2 статті 36 КЗпП України (у зв`язку із необранням за конкурсом та закінченням строку роботи), що встановлено з наказу Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка від 26 вересня 2019 року.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.          
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Підпунктом 7 частини другої статті 36 Закону України «Про вищу освіту» передбачено вчена рада закладу вищої освіти обирає за конкурсом таємним голосуванням на посади завідувачів (начальників) кафедр, професорів і доцентів, директора бібліотеки, керівників філій.
Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти (частина 11 статті 55 Закону України «Про вищу освіту»).
Відповідно до частини 12 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» в окремих випадках, у разі неможливості забезпечення освітнього процесу наявними штатними працівниками, вакантні посади науково-педагогічних працівників можуть заміщуватися за трудовим договором до проведення конкурсного заміщення цих посад у поточному навчальному році. 
Рекомендаціями щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затвердженими наказом Міністерства освіти і науки України від 5 жовтня 2015 року № 1005 та Положенням про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних і педагогічних працівників Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка, затвердженим рішенням вченої ради НУЧК імені Т.Г. Шевченка від 06 грудня 2017 року, передбачено, що в порядку обрання за конкурсом заміщуються посади професора і доцента, як це передбачено підпунктом 7 частини другої статті 36 Закону України «Про вищу освіту». Обрання професора і доцента за конкурсом може проводитись у разі закінчення строку трудового договору (контракту) особи, яка обіймала відповідну посаду.
Установивши, що після закінчення контракту термін роботи позивача на посаді професора кафедри спорту за його згодою та згодою керівника закладу освіти продовжено до обрання на вказану посаду за конкурсом, який оголошено наказом ректора Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка № 190 від 08 липня 2019 року та проведено              25 вересня 2019 року на засіданні вченої ради університету, на якому прийнято рішення  не рекомендувати позивача на заміщення посади професора кафедри спорту, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що проведення конкурсу відбулось з дотриманням норм Закону України «Про вищу освіту», відповідно до Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних і педагогічних працівників Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка, та Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 05 жовтня 2015 року № 1005, при цьому трудові права                ОСОБА_1 не були порушені, а отже заявлений ним позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.  
Доводи касаційної скарги, що під час проведення конкурсу на заміщення посади професора кафедри спорту ця посада не була вакантною, а тому права позивача є порушеними, є необґрунтованими, оскільки проведення конкурсу відбулось у відповідності з чинним законодавством, а продовження строку дії контракту позивача до проведення конкурсу не свідчить про існування між сторонами трудового договору, укладеного на невизначений строк, оскільки закінчення вказаного строкового трудового договору визначено саме днем проведення конкурсу.
Посилання у касаційній скарзі на наявність порушень, зафіксованих Державною службою якості освіти України в акті від 31 жовтня 2019 року, щодо порядку формування та діяльності вченої ради є необґрунтованими, оскільки зазначені питання не були предметом судового розгляду та правильність висновків апеляційного суду щодо відсутності порушень прав позивача та дотримання процедури проведення конкурсу на зміщення вакантної посади не спростовують. 
Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою апеляційним судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, в тому контексті, який на думку позивача свідчить про незаконність рішення конкурсної комісії, оформлене протоколом засідання вченої ради Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка на заміщення посади професора кафедри спорту, проте ці обставини були перевірені апеляційним судом і з урахуванням встановлених обставин спростовані під час розгляду справи. 
Вказані доводи не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у справі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400                       ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може з тих підстав, що встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції. 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду  не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      А. І. Грушицький
 
      І. В. Литвиненко