ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/8556/20 пров. № А/857/1024/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Стельмаха П.П.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року (головуючого судді Кравціва О.Р., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 12 год. 26 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 07.12.2020) у справі №380/8556/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування наказу,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09.10.2020 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просить скасувати наказ відповідача №3000 від 01.10.2020 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника командира взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУ НП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 у формі накладенні догани.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на посаді заступника командира взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Львів» ГУНП у Львівській області у званні старшого лейтенанта поліції.
05.08.2020 ОСОБА_1 не прибув на службу та 05.08.2020 Комісія у складі: голова Комісії – капітан поліції Яцик В.Б., члени Комісії – капітан поліції ОСОБА_3 , старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , підполковник поліції ОСОБА_5 , склала Акт про невихід на службу стосовно старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (аркуш справи 37)
Наказом від 07.08.2020 №2428 у зв`язку з надходженням рапорту т.в.о. командира БПСПОП «Львів» підполковника поліції ОСОБА_6 щодо можливого порушення службової дисципліни заступником командира взводу №2 роти №2 БПСПОП «Львів» ГУНП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , призначено службове розслідування, а наказом від 07.09.2020 №2697 продовжено термін проведення службового розслідування строком на один місяць, до 07.10.2020 (аркуші справи 36, 43, 45).
За фактом невиходу на службу заступника командира взводу №2 роти №2 БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта ОСОБА_1 проведено службове розслідування та складено висновок від 24.09.2020. Згідно з висновком встановлено, що ОСОБА_1 не прибув на службу 05.08.2020, не повідомив про своє неприбуття командира роти та командира батальйону, проявив нещирість у своєму поясненні, що підтверджується рапортами начальника штабу БПСПОП «Львів» старшого лейтенанта поліції Павлика С,І., командира роти №2 БПСПОП «Львів» капітана поліції ОСОБА_7 та старшого оперативного чергового БПСПОП «Львів» капітана поліції ОСОБА_3 . Такими діями ОСОБА_1 грубо порушив службову дисципліну, зокрема ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої він, як працівник поліції, зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, ч.ч. 1. 3 ст. 1 та ч. 1 ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, відповідно до яких він зобов`язаний виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати, та ч.ч. 1. 2 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, відповідно до яких він зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки.
На підставі викладеного, дисциплінарна комісія дійшла висновку про підтвердження відомостей, які стали підставою для призначення службового розслідування та про необхідність застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді догани, за порушення службової дисципліни (аркуші справи 30-32).
Наказом ГУНП у Львівській області від 01.10.2020 №3000 за порушення службової дисципліни, зокрема, основних обов`язків поліцейського, передбачених ч. 1.2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 1, 2 ч. 3 ст. 1 розділу І «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, п. 2 ч. 1 розділу ІІ «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179 до заступника командира взводу №2 роти №2 БПСПОП «Львів» ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0061852), застосовано дисциплінарне стягнення – оголошено догану (аркуш справи 7).
Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує його права, позивач звернувся за їх захистом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІІІ (далі – Закон №580-VIII), поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Статтею 18 Закону №580-VIII визначено основні обов`язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов`язаний: - неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; - професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; - поважати і не порушувати прав і свобод людини; - надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; - зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; - інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських. затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 №1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Частиною 1 статті 19 Закону №580-VIII передбачено види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2 ст. 19 Закону №580-VIII).
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337- VIII (далі – Дисциплінарний статут), службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно з частиною 1 статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частини 2 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
З огляду на викладене, для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення необхідно встановити факт вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарний проступок полягає у конкретних діях чи бездіяльності, які вчинені поліцейським протиправно та умисно, в тому числі невиконання поліцейським конкретних службових обов`язків, порушення обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також вчинення дій, які підривають авторитет поліції.
Судом встановлено, що підставою для винесення оскарженого наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності слугував висновок службового розслідування, яким зафіксовано порушення позивачем законодавства, що регламентує проходження служби поліцейським, а саме невихід на службу 05.08.2020 та не повідомлення про своє неприбуття командиру роти та командиру батальйону. У поясненнях, на думку відповідача, був нещирим, що підтверджується рапортами начальника штабу, командира роти та старшого оперативного чергового БПСПОП «Львів».
З пояснень наданих ОСОБА_1 під час службового розслідування судом з`ясовано, що позивач прокинувшись вранці 05.08.2020 відчув головний біль, підвищену температуру, кашель та втрату відчуттів нюху та смаку. Вирішив звернутися до ДУ ТМО МВС у Львівській області. Повідомив чергову частину БПСПОП «Львів» про те, що не зможе прибути на службу і відправився до поліклініки на вул. Замарстинівську у м. Львові. Прибув туди о 10.00 год. і у зв`язку з високою кількістю хворих очікував прийому лікаря до 13.30 год. Під час очікування у черзі до нього телефонував безпосередній командир ОСОБА_7 , якому позивач сказав, що попередив чергову частину підрозділу про свою відсутність, та планував попередити командира після завершення прийому в лікаря. Як тільки вийшов з кабінету лікаря, негайно телефоном повідомив безпосереднього керівника ОСОБА_7 про відкритий лікарняний листок. Також, зателефонував до начальника штабу підрозділу старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 та повідомив про хворобу та перебування на амбулаторному лікуванні (аркуш справи 31).
Згідно з висновком службового розслідування 05.08.2020 о 08.53 год. під час телефонної розмови з капітаном поліції ОСОБА_3 , старшим інспектором чергової частини БПСПОП «Львів» ОСОБА_8 повідомив, що не має можливості прибути на службу та про причини не повідомив (аркуші справи 26-27).
Командир роти №2 БПСПОП «Львів» капітан поліції В.Яцик у рапорті від 06.08.2020 повідомив, що з`ясовував причини відсутності на роботі ОСОБА_1 , з цією метою звернувся до поліклініки ГУНП у Львівській області; чергова лікар повідомила, що до неї близько обіду звертався старший лейтенант поліції ОСОБА_1 з підозрою «для встановлення ЛПР тест»; того ж дня ОСОБА_1 передзвонив їй увечері і попросив відкрити лікарняний; лікар повідомила, що лікарняний було відкрито (аркуш справи 34).
Начальник штабу БПСПОП «Львів» С.Павлик у рапорті від 07.08.2020 повідомив, що 05.08.2020 близько 17.00 з невідомого номеру зателефонував ОСОБА_1 та повідомив, що щойно «відкрив лікарняне в поліклініці МВС м. Львів, тому не вийшов на службу, а також буде відсутній на роботі до 07.08.2020» (аркуш справи 35).
З врахуванням викладеного судом встановлено, що пояснення ОСОБА_1 надані під час службового розслідування знайшли підтвердження в поясненнях капітана поліції ОСОБА_3 , чергового лікаря ОСОБА_9 , капітана поліції В.Яцика, начальника штабу ОСОБА_10 .
Про неможливість з`явитися 05.08.2020 на службу ОСОБА_1 повідомив старшого інспектора – чергового чергової частини штабу БПСПОП «Львів» ОСОБА_3 . Той у свою чергу повідомив ОСОБА_7 , який телефонував позивачу з метою з`ясувати причини неможливості з`явитися на службу та теж повідомлений позивачем про відвідування поліклініки. Тому, покликання відповідача на не повідомлення керівництва про причини невиходу на службу не знайшли свого підтвердження доказами у справі.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що покликання керівництва на незрозумілість причин не виходу на службу ОСОБА_1 спростовуються відвідуванням поліклініки позивачем та довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського, згідно з якою ОСОБА_1 призначено амбулаторний режим лікування; звільнений від служби з 05.08.2020 по 10.08.2020 (аркуш справи 8). Таким чином, причини невиходу на службу ОСОБА_1 05.08.2020 зафіксовані у довідці про тимчасову непрацездатність поліцейського, а тому суд не бере до уваги покликання відповідача у цій частині.
Слід зауважити, що у висновку службового розслідування та оскарженому наказі не зазначено обставин, що характеризують тяжкість дисциплінарного проступку та не визначено негативних наслідків для інтересів служби за результатами таких дій позивача.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено та необґрунтовано висновок службового розслідування про порушення позивачем службової дисципліни, які лягли в основу винесення наказу ГУНП у Львівській області від 01.10.2020 №3000 про грубе порушення дисципліни старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді догани, тому апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2020 року у справі №380/8556/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк
Повний текст постанови складено 15.03.2021.