П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/541/20-а 
Головуючий у 1-й інстанції: Яремчук К.О.
Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 
27 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Смілянця Е. С. 
за участю:
секретаря судового засідання:  Колісниченко Ю.В.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача: Поліхуна В.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 19616,18 гривень; визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, враховуючи базовий місяць підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, враховуючи базовий місяць підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення остаточного розрахунку в день виключення зі списків особового складу військової частини; визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 грудня 2019 року по дату набрання рішенням суду у цій справі законної сили.
Відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, а також щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 19616 гривень 18 копійок.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року залучено до участі у справі як співвідповідачів військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_3 .
Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 01 січня 2016 року по 04 червня 2016 року включно індексації грошового забезпечення; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 червня 2016 року включно; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 05 червня 2016 року по 01 березня 2018 року включно індексації грошового забезпечення; зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 червня 2016 року по 01 березня 2018 року включно; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у непроведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 грудня 2019 року по 05 березня 2020 року включно; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 грудня 2019 року по 05 березня 2020 року включно у сумі 19616 (дев`ятнадцять тисяч шістсот шістнадцять) гривень 18 копійок. В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та військова частина НОМЕР_1 оскаржили його в апеляційному порядку.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач зазначає про те, що суд першої інстанції не зазначив про підстави відмови в задоволенні позовної вимоги про нарахування індексації грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць підвищення посадового окладу 01 січня 2008 року. Згідно з постановою КМУ №1294 від 07.11.2007 посадовий оклад за посадою, яку займав позивач, переглядався в січні 2008 року, тому вказаний місяць є базовим при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року. Крім того, ОСОБА_1 зазначає про те, що він має право на стягнення середнього заробітку за період з 05.12.2019 по дату набрання законної сили рішенням у даній справі.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти її доводів і зазначила, що рішення суду першої інстанції в частині базового місяця нарахування індексації грошового забезпечення та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні є обґрунтованим, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відзиви інших учасників справи на апеляційну скаргу позивача на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходили.
Військова частина НОМЕР_1 в обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає про те, що позивач надав згоду на виключення його зі списків особового складу до проведення остаточного розрахунку, що підтверджується його рапортом. Крім того  приписи ст.116, 117 КЗпП України встановлюють обов`язок роботодавця виплатити відповідну компенсацію у разі затримки у здійсненні виплат, що пов`язані з оплатою праці. Водночас, компенсація за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати військовослужбовця, тому підстави для стягнення середнього заробітку відсутні.
Відзиви позивача та інших відповідачів на апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходили, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач в судовому засіданні  підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 заперечив та просив залишити її без задоволення.
Представник військової частини НОМЕР_1 в судовому засіданні  підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги позивача заперечив та просив залишити її без задоволення.
Військова частина НОМЕР_2 та військова частина НОМЕР_3 повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 02 грудня 2019 року №636 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас. 
Наказом командиром військової частини НОМЕР_4 від 05 грудня 2019 року №234 позивача з 05 грудня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області. 
24 грудня 2019 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із запитом щодо надання інформації про нарахування та виплату йому компенсації вартості за неотримане речове майно, індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день звільнення, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 грудня 2019 року по день остаточного розрахунку при звільненні.
Листом вих. №350/118/346/пс від 31 січня 2020 року військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про те, що інформація про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 17 травня 2018 року у відповідача відсутня, оскільки позивач у вказаний період проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Крім того, заявнику повідомлено про те, що норми трудового законодавства не поширюються та не застосовуються до військовослужбовців Збройних Сил України, тому відсутні підстави для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Згідно з відомістю зарахування на карткові рахунки коштів №71 за березень 2020 року та довідки військової частини НОМЕР_1 вих. №314 від 10 березня 2020 року, ОСОБА_1 05 березня 2020 року нараховано компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 19616,18 гривень.   
Відповідно до витягу з послужного списку майора юстиції ОСОБА_1 вих. №350/160/651 від 23 жовтня 2019 року з 08 квітня 2013 року по 04 червня 2016 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що дислокується у місті Миколаєві, а у період з 04 червня 2016 року по 14 травня 2018 року - у військовій частині НОМЕР_3 , що дислокується у місті Дніпро.
Листом військової частини НОМЕР_2 вих. №1/1/83 від 17 березня 2020 року позивача повідомлено про те, що у період з 01 січня 2016 року по 04 червня 2016 року йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення. 
Листом військової частини НОМЕР_5 вих. №426 від 26 березня 2020 року позивача повідомлено про те, що за період з 04 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року він отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_3 через військову частину НОМЕР_5 , адже військова частина НОМЕР_3 у вказаний період перебувала на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_5 . При цьому, індексація грошового забезпечення у вказаний період позивачеві не здійснювалась на підставі роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2.
Відповідно до листа військової частини НОМЕР_3 вих. №350/172/1/225/пс від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що він отримував грошове забезпечення у військовій частині НОМЕР_3 з 01 січня 2017 року по 14 травня 2018 року. Індексація грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 не здійснювалась на підставі роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України.
Вважаючи свої права на виплату індексації грошового забезпечення та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 належного фінансового забезпечення, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця. Крім того, оскільки відповідачем проведено розрахунок з позивачем щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно 05 березня 2020 року, а не в день виключення з особового складу військової частини, тому до відповідача необхідно застосувати відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України.
Відмовляючи в задоволенні позову в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що військовою частиною допущено протиправну бездіяльність.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті позовних вимог, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).
Відповідно до ст.1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі ст.2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
Відповідно до ч.2 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078).
Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Згідно з п. 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення, апеляційний суд виходить з наступного.
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 року № 1013 (далі - Постанова №1013) п.5 Порядку №1078 викладено в новій редакції:
"5. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку".
Отже, починаючи з 09.12.2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, у тому числі військовослужбовець.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин тарифні ставки (оклади) військовослужбовців обчислювалися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294, яка набрала чинності 01.01.2008.
Зміна тарифних ставок (окладів)  військовослужбовців відбулась лише з 01.03.2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року підлягає обчисленню з урахуванням базового місяця, що відповідає місяцю зміни тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, тобто січня 2008 року.
В той же час суд першої інстанції не надав оцінку вказаним вище обставинам та не вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування індексації грошового забезпечення в частині визначення базового місяця з 01.01.2008.
Отже, доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Оцінюючи доводи апеляційних скарг в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.3ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абз.1 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008(далі - Положення в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Абз. 3 п.242 Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Таким чином, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно повинна бути виплачена на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.
Чинним законодавством України про проходження військової служби не врегульовано відповідальність роботодавця за порушення строків виплати належних військовослужбовцю сум та порядок компенсації часу затримки розрахунку при звільненні.
Водночас, такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Враховуючи вищенаведене, оскільки спеціальним законодавством не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України.
Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини 05.12.2019.
Водночас, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, грошова компенсація за неотримане речове майно виплачена позивачу 05 березня 2020 року.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України, тому застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини. Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення №1153/2008.
Отже, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 про те, що затримка виплати компенсації за неотримане речове майно не є підставою для нарахування компенсації, передбаченої ст.117 КЗпП України, є необґрунтованими.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що ОСОБА_1 погодився на виключення його зі списків особового складу до проведення остаточного розрахунку.
Водночас, військова частина НОМЕР_1 не надала доказів на підтвердження вказаних обставин, а саме: заяви або рапорта позивача про виключення його зі списків особового складу до виплати компенсації за неотримане речове майно.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач провів остаточний розрахунок з ОСОБА_1 з порушенням встановлених чинним законодавством строків, тому позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки згідно зі ст.117 КЗпП України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що він має право на стягнення середнього заробітку за період з 05.12.2019 по дату набрання законної сили рішенням у даній справі.
Згідно з позовною заявою позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлені до військової частини НОМЕР_1 .
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, військова частина НОМЕР_1 провела остаточний розрахунок з позивачем та виплатила компенсацію за неотримане речове майно 05 березня 2020 року.
При цьому передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплює період з дня звільнення по день проведення з працівником остаточного розрахунку.
Зважаючи на вищенаведене, підстави для стягнення середнього заробітку за період з 05.12.2019 по дату набрання законної сили рішенням у даній справі відсутні.
Оскільки апеляційні скарги не містять доводів або вимог в частині обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, що належить до виплати позивачу з урахуванням принципу справедливості та співмірності, то враховуючи встановлені ч.1 ст.308 КАС України межі апеляційного перегляду справи, колегія суддів не перевіряє обґрунтованість суми, визначеної судом першої інстанції.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції  не вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування індексації грошового забезпечення в частині визначення базового місяця з 01.01.2008. у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, зобов`язавши військову частину НОМЕР_2 та військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити   частково.
Рішення  Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії  змінити.
Абзаци третій та п`ятий резолютивної частини рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року викласти у наступній редакції:
"Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 04 червня 2016 року включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 червня 2016 року по 01 березня 2018 року включно з урахуванням базового місяця січень 2008 року".
В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених  ч.4 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Постанова суду складена в повному обсязі 08 лютого 2021 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Смілянець Е. С.